ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 р.	Справа № 591/6009/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 09.04.2026, головуючий суддя І інстанції: Клименко А.Я., по справі № 591/6009/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Департаменту патрульної поліції   
про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Зарічного районного суду м. Суми з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просила:
- скасувати постанову серії 4АВ № 07334769 від 14 вересня 2024 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 09.04.2026 у справі № 591/6009/25 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, яку аргументує неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин справи та порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 09.04.2026 у справі № 591/6009/25 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі: скасувати постанову серії 4АВ №07334769 від 14.09.2024 та закрити справу про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивачем указано, що судом першої інстанції не було досліджено наданий нею відеозапис ділянки дороги в с. Озерна (М-09, км 12+205), знятий 19.09.2024, на якому зафіксовано, що дорожній знак 5.76 встановлений без таблички 7.2.1, що є прямим порушенням п. 14.7.67 ДСТУ 4100:2021. Позивач зазначає, що лист Служби відновлення та розвитку інфраструктури від 28.07.2025 №08-02/1264 не містить жодних первинних доказів (фотографій, актів встановлення, даних щодо дати монтажу знаків), а тому не може підтверджувати фактичний стан дорожньої обстановки саме станом на 13.09.2024; додана до цього листа копія Проекту організації дорожнього руху датована 2018 роком і не містить знаків 5.76. Позивач наголошує, що вона не перебувала за кермом транспортного засобу на момент вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивача, просить суд апеляційної інстанції залишити без змін рішення Зарічного районного суду м. Суми від 09.04.2026 у справі № 591/6009/25, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує, що станом на дату вчинення адміністративного правопорушення та винесення постанови серії 4АВ № 07334769 від 14.09.2025, апелянт була належним користувачем транспортного засобу KIA SPORTAGE, державний номерний знак НОМЕР_1 , тому відповідальність за вказане правопорушення правомірно покладено саме на апелянта. Відповідач вказує, що Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Тернопільській області надано лист від 28.07.2025 року № 08-02/1264, у якому зазначено, що дорожній знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» з табличкою 7.2.1 «Зона дії» по обидві сторони дороги М-09 Тернопіль-ЛьвівРава-Руська 12+205 встановлено відповідно до вимоги управління патрульної поліції в Тернопільській області від 01.01.2024 № 9. Відповідач наголошує, що постанова про адміністративне правопорушення серії 4АВ №07334769 від 14.09.2024 винесена за фактом перевищення встановленої швидкості руху транспортним засобом, яке було зафіксоване 13.09.2024, наданий апелянтом відеозапис здійснено лише 19.09.2024, тобто через шість днів після фіксації правопорушення, що виключає можливість достовірно встановити стан організації дорожнього руху саме на момент його вчинення. 
До Другого апеляційного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу, у якій позивач просить скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 09.04.2026 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Позивач вказує, що відповідач у своєму відзиві на позов у суді першої інстанції не заявляв про відсутність у нього зазначеного доказу, що свідчить про його фактичне отримання та ознайомлення з ним. Скаржник наголошує, що лист Служби відновлення та розвитку інфраструктури від 24.04.2026 №08- 02/632 містить акт обстеження від 28.03.2024, що підтверджує незадовільний стан дорожніх знаків на даній ділянці дороги (зокрема, знаку «Кінець населеного пункту»), аргумент відповідача про можливу зміну стану знаків протягом шести днів з 13.09.2024 до 19.09.2024 не підтверджений жодними доказами. Позивач зазначає, що відсутність відповідних змін у проекті організації дорожнього руху свідчить про порушення встановленого порядку організації дорожнього руху, що ставить під сумнів правомірність встановлення відповідних технічних засобів та допустимість отриманих з їхньою допомогою доказів.
Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у них докази, обговоривши підстави та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що згідно з постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії 4АВ № 07334769 від 14.09.2024, складеної відносно ОСОБА_1 , останню притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень, так як вона 13.09.2024 о 15 год 07 хв в за адресою М-09 Тернопіль-ЛьвівРава-Руська 12+205 керувала транспортним засобом перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 25 км/год, чим порушила пункт 12.9 (б) ПДР України.
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду з позовом про скасування постанови серії 4АВ № 07334769 від 14.09.2024 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі.
Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив із правомірності винесення оскаржуваної постанови. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Згідно зі статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
При цьому, за приписами частини 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII (далі – Закон № 3353-XII) учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно із Законом № 3353-XII, Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР України), встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України (п. 1.1 ПДР України). 
Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків (пункти 1.3, 1.5 ПДР України).
Відповідно до пункту 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з підпунктом «б» 12.9 ПДР України, водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.
Зокрема, за приписами пункту 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
У житлових і пішохідних зонах швидкість руху не повинна перевищувати 20 км/год (пункт 12.5 ПДР України).
Згідно з пунктом 12.6 ПДР України, поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.51, дозволяється рух із швидкістю:
а) автобусам (мікроавтобусам), що здійснюють перевезення організованих груп дітей, легковим автомобілям з причепом і мотоциклам - не більше 80 км/год.;
б) транспортним засобам, якими керують водії із стажем до 2 років, - не більше 70 км/год;
в) вантажним автомобілям, що перевозять людей у кузові, та мопедам, - не більше 60 км/год; 
г) автобусам (за винятком мікроавтобусів) - не більше 90 км/год;
ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.
Під час буксирування швидкість не повинна перевищувати 50 км/год (пункт 12.7 ПДР України).
Таким чином, наведеними нормами встановлено обмеження максимальної швидкості руху транспортних засобів.
Водночас, за приписами частини 1 статті 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до частин 1, 3 статті 14-2 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів з функціями запису, зберігання, відтворення і передачі фото-, відеоінформації), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортного засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.
Відповідальна особа, зазначена у частині першій цієї статті, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від відповідальності за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), у випадках, передбачених статтею 279-3 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 279-3 КУпАП, відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України, звільняється від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), якщо протягом 20 календарних днів з дня вчинення відповідного правопорушення або з дня набрання постановою по справі про адміністративне правопорушення законної сили:
- ця особа надала документ, який підтверджує, що до моменту вчинення правопорушення транспортний засіб вибув з її володіння внаслідок протиправних дій інших осіб, або щодо протиправного використання іншими особами номерних знаків, що належать її транспортному засобу;
- особа, яка керувала транспортним засобом на момент вчинення зазначеного правопорушення, звернулася особисто до органу (посадової особи), уповноваженого розглядати справи про адміністративні правопорушення, із заявою про визнання зазначеного факту адміністративного правопорушення та надання згоди на притягнення до адміністративної відповідальності, а також надала документ (квитанцію) про сплату відповідного штрафу.
У випадках звільнення відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, від адміністративної відповідальності на підставі:
- абзацу другого частини першої цієї статті - винесена стосовно відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, постанова про притягнення до адміністративної відповідальності скасовується тим органом (посадовою особою), який її виніс;
- абзацу третього частини першої цієї статті - до винесеної постанови стосовно відповідальної особи, зазначеної у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особи, яка ввезла транспортний засіб на територію України, вносяться зміни щодо визначення суб`єктом правопорушення особи, яка фактично керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).
Отже, вказаними нормами регулюється звільнення відповідальних осіб від адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі.
При цьому, згідно з пунктом 3 Розділу II Порядку ведення Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 06.11.2020 № 779 (далі - Порядок ведення ЄДРТЗ), до ЄДРТЗ уноситься інформація про транспортні засоби, що використовуються на вулично-дорожній мережі загального користування і підлягають державній або відомчій реєстрації, відомості про їх власників (співвласників), належних користувачів, закріплені номерні знаки та реєстраційні документи на такі транспортні засоби (далі - об`єкти обліку).
У відповідності до пункту 4 Розділу II Порядку ведення ЄДРТЗ, внесення до ЄДРТЗ інформації про об`єкти обліку здійснюється в разі: 1) державної реєстрації транспортного засобу; 2) перереєстрації транспортного засобу; 3) зняття з обліку транспортного засобу; 4) скасування державної реєстрації транспортного засобу; 5) скасування перереєстрації транспортного засобу; 6) скасування зняття з обліку транспортного засобу; 7) відомчої реєстрації транспортного засобу; 8) внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу; 9) передачі права користування та/або розпорядження транспортним засобом іншій особі з видачею тимчасового реєстраційного талона.
Отже, до Єдиного державного реєстру транспортних засобів вносяться відомості про державну реєстрацію транспортного засобу, внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу та передачу права користування та/або розпорядження транспортним засобом іншій особі.
При цьому, пунктом 1 Порядку внесення відомостей про належного користувача транспортного засобу до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2022 №1145 (далі – Порядок №1145), визначено, що цей Порядок визначає процедуру внесення до Єдиного державного реєстру транспортних засобів (далі - Реєстр) відомостей про належного користувача транспортного засобу (далі - належний користувач) для автоматизованого обліку.
Відповідно до підпункту 4 пункту 2 Порядку №1145, належний користувач - фізична особа, яка на законних підставах користується транспортним засобом, що їй не належить, а також керівник юридичної особи (особа, яка виконує повноваження керівника юридичної особи) або працівник, визначений керівником юридичної особи, яка є власником транспортного засобу, які в разі внесення щодо них відомостей до Реєстру несуть відповідно до статті 14-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення відповідальність за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису).
Підставою для внесення до Реєстру відомостей про належного користувача є електронна заява або заява, сформована та подана заявниками (власник транспортного засобу (його представник за нотаріально посвідченою довіреністю або за дорученням, якщо власником транспортного засобу є юридична особа) та належний користувач), якою визначено належного користувача безпосередньо власником транспортного засобу у зв`язку з передачею фізичній або юридичній особі транспортного засобу в користування (пункт 3 Порядку №1145).
Таким чином, внесення відомостей до ЄДРТЗ щодо належного користувача транспортного засобу є правом особи, уповноваженої на подання відповідної заяви згідно з Порядком №1145.
Як встановлено з постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії 4АВ № 07334769 від 14.09.2024, складеної відносно ОСОБА_1 , позивач 13.09.2024 о 15 год. 07 хв. за адресою М-09 Тернопіль-Львів-Рава-Руська 12+205 зафіксовано транспортний засіб KIA SPORTAGE, державний номерний знак НОМЕР_1 . Особа, яка керувала транспортним засобом, перевищила встановлені обмеження швидкості руху транспортних засобів на 25 км/год, чим порушила пункт 12.9 (б) ПДР України.
Позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.
Постанова містить інформацію про технічний засіб, яким в автоматичному режимі зафіксовано правопорушення, зображення транспортного засобу KIA SPORTAGE, державний номерний знак НОМЕР_1 , в момент вчинення адміністративного правопорушення.
Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що транспортний засіб KIA SPORTAGE, державний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстровано на ім`я Замашко Олени Миколаївни, що не заперечується сторонами у справі.
Матеріали справи не містять доказів щодо внесення до ЄДРТЗ відомостей про належного користувача транспортного засобу KIA SPORTAGE, державний номерний знак НОМЕР_1 , або передачу права користування та/або розпорядження транспортним засобом KIA SPORTAGE, державний номерний знак НОМЕР_1 , іншій особі.
Отже, колегія суддів вказує, що саме на позивача як особу, за якою зареєстрований транспортний засіб, покладається відповідальність за частиною 1 статті 122 КУпАП.
Із урахуванням наведеного, колегія суддів доходить висновку, що факт порушення позивачем вимог пункту 12.9 (б) ПДР України, ч. 1 ст. 122 КУпАП зафіксований належним чином, а винесення відповідачем постанови у справі про адміністративне правопорушення серії 4АВ № 07334769 від 14.09.2024 є правомірним.
Водночас, доводи позивача про те, що дорожній знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» на автомобільній дорозі був встановлений без таблички 7.2.1 «Зона дії», що є прямим порушенням п. 14.7.67 ДСТУ 4100:2021, колегія суддів вважаєе безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до пункту 5 розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР України, знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів.
Тобто, як випливає з назви знаку 5.76, його встановлюють на ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів в автоматичному режимі.
Згідно з п. 5 Порядку функціонування системи фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2017 № 833, інформування учасників дорожнього руху про фіксацію (фотозйомку або відеозапис) фактів адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху стаціонарними технічними засобами (приладами контролю) здійснюється не пізніше початку роботи таких технічних засобів (приладів контролю) на визначених місцях (ділянках вулично-дорожньої мережі) шляхом установлення відповідних дорожніх знаків на вулично-дорожній мережі, а також шляхом розміщення відповідних відомостей на офіційних веб-сайтах МВС та Національної поліції.
Отже, з наведеного вище слідує, що законодавством передбачено інформування учасників дорожнього руху про фіксацію фактів адміністративних правопорушень в автоматичному режимі.
При цьому, відповідно до пункту 7 Розділу 33 ПДР України, табличкою 7.2.1 позначають протяжність небезпечної ділянки, позначеної попереджувальними знаками, або зони дії заборонних та інформаційно-вказівних знаків. Табличку 7.2.1 застосовують:
- із попереджувальними знаками 1.3.1, 1.3.2, 1.6, 1.7, 1.9, 1.10, 1.11, 1.12, 1.13-1.18, 1.33, 1.36, 1.37, 1.39 і 1.41 для зазначення протяжності небезпечної ділянки;
- із заборонними знаками 3.20, 3.25, 3.27 і 3.33 для зазначення зони дії знаків;
- з інформаційно-вказівним знаком 5.33, крім випадку, коли його застосовано з попереджувальним знаком, якщо дія знаків не поширюється до найближчого перехрестя.
Разом із цим, пункт 14.7.67 Національного стандарту України ДСТУ 4100-2021 визначає, що дорожній знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» застосовують для позначення ділянок доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів. Для зазначення довжини ділянки дороги, на якій можливе здійснення контролю за порушенням правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів, знак 5.76 застосовують із табличкою 7.2.1. Дозволено довжину ділянки зазначати у нижній частині знака 5.76.
Із зазначеного слідує, що вказані приписи не містять вимоги обов`язкового встановлення таблички 7.2.1 «Зона дії» разом зі знаком 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху».
Із матеріалів справи, а саме із листа Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Тернопільській області № 08-02/1264 від 28.07.2025 встановлено, що комплекс автоматичної фіксації порушень Правил дорожнього руху встановлено на автомобільній дорозі загального користування державного значення М-09 Тернопіль – Львів – Рава – Руська (на м. Люблін), км. 12+205 перед аварійно-небезпечною ділянкою. Станом на 13.09.2024 року перед зазначеним комплексом, відповідно до чинного Проекту організації дорожнього руху, погодженого управлінням патрульної поліції в Тернопільській області встановлений дорожній знак 5.49 «Початок населеного пункту» (Озерна), а дорожній знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» з табличкою 7.2.1 «Зона дії» по обидві сторони дороги встановлено відповідно до вимоги Управління патрульної поліції в Тернопільській області від 01.01.2024 року № 9.
Отже, колегія суддів вказує на те, що листом Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Тернопільській області № 08-02/1264 від 28.07.2025 підтверджується встановлення знаку 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» з табличкою 7.2.1 «Зона дії» на автомобільній дорозі загального користування державного значення М-09 Тернопіль – Львів – Рава – Руська (на м. Люблін), км. 12+205 станом на день вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КУпаП, а саме станом на 13.09.2024.
Колегія суддів відхиляє посилання позивача на лист Служби відновлення та розвитку інфраструктури від 24.04.2026 №08-02/632 та Акт обстеження від 28.03.2024, що нібито свідчить про незадовільний стан дорожніх знаків на даній ділянці дороги, оскільки даним листом підтверджується встановлення підрядною організацією на автомобільній дорозі М-09 Тернопіль - Львів - Рава - Руська (на м. Люблін) км 12+205 дорожніх знаків 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» з табличками 7.2.1 «Зона дії», на підставі доведеного завдання Служби від 05.01.2024 № 11-25/36. 
При цьому, колегія суддів вказує, що відповідно до Актів комісійного обстеження від 28.03.2024 та від 01.10.2024 не встановлено відсутності чи пошкодження дорожніх знаків 5.76 та 7.2.1 на автомобільній дорозі М-09 Тернопіль - Львів - Рава - Руська (на м. Люблін) км 12+205, що підтверджує наявність даних знаків станом на 13.09.2024.
Додатково колегія суддів відхиляє посилання позивача на наданий нею відеозапис ділянки дороги в с. Озерна (М-09, км 12+205), на якому зафіксовано, що дорожній знак 5.76 встановлений без таблички 7.2.1, оскільки з даного відеозапису неможливо встановити дату його створення.
Крім цього, за твердженням позивача, даний відеозапис здійснено лише 19.09.2024, тобто через шість днів після фіксації правопорушення (13.09.2024), що виключає можливість достовірно встановити стан організації дорожнього руху саме на час вчинення правопорушення.
Водночас, колегія суддів зазначає, що обставина наявності чи відсутності таблички 7.2.1 «Зона дії» біля дорожнього знаку 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» жодним чином не свідчить про відсутність у позивача обов`язку дотримуватися запровадженого ПДР України швидкісного режиму.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується статтею 322 КАС України, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в пункті 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з частпною 6 статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 09.04.2026 по справі № 591/6009/25 -залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко	
Судді	   	Т.С. Перцова   С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено 26.05.2026 року