П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/19769/25	

Перша інстанція: суддя Марин П.П.,
повний текст судового рішення
складено 31.12.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
Головуючої судді Голуб В.А.,
суддів Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2025 року у справі № 420/19769/25 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСА ТРАНС" до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю “ІСА ТРАНС” (далі також – ТОВ “ІСА ТРАНС”) до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області, в якому позивач просить:
визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 115631 від 04 лютого 2025 року, винесену Відділом державного нагляду (контролю) Укртрансбезпеки в Одеській області щодо накладення штрафу на ТОВ “ІСА ТРАНС” у розмірі 17 000 гривень;
стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ІСА ТРАНС” сплачений ним судовий збір та штраф у розмірі 17 000 гривень за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 31.12.2025 суд задовольнив частково адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю “ІСА ТРАНС” до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови. Визнав протиправною та скасував постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № ПШ 115631 від 04 лютого 2025 року, винесену Відділом державного нагляду (контролю) Укртрансбезпеки в Одеській області щодо накладення штрафу на ТОВ “ІСА ТРАНС” у розмірі 17 000 гривень. У задоволенні решти позовних вимог відмовив. Стягнув з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ІСА ТРАНС” суму сплаченого судового збору у розмірі 2 422, 40 грн.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, представник Державної служби України з безпеки на транспорті подав апеляційну скаргу. Так, апелянт вказав, що під час перевірки водієм позивача було надано бланк підтвердження діяльності від 11.12.2024, виданий на період з 09.12.2024 по 09.12.2024. Проте водій не надав жодної підтверджувальної інформації щодо режиму праці та відпочинку за 10.12.2024.
Апелянт наголошує, що перевірка дотримання режиму праці та відпочинку проводиться щодо конкретного водія, який керує транспортним засобом, а не щодо самого транспортного засобу. Тобто, якщо водій транспортного засобу протягом попередніх 28 днів керував також іншими транспортними засобами, він повинен надати посадовим особам Укртрансбезпеки інформацію за 28 днів (тахокарти, роздруківки даних роботи цифрового тахографа, індивідуальну контрольну книжку водія або бланк підтвердження діяльності), складену на його прізвище та ім`я. Це обов`язково незалежно від того, одним чи різними транспортними засобами керував водій, оскільки суть перевірки полягає у дослідженні дотримання режиму праці та відпочинку конкретним водієм під час його робочої зміни та протягом 28 попередніх днів. Таким чином, на водіїв покладено обов`язок зберігати записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів із дня її закінчення, які він має пред`явити посадовим особам Укртрансбезпеки для перевірки. Надання до позову тахокарт не спростовує відсутності відомостей про режим праці та відпочинку на момент перевірки; крім того, водій міг використовувати інший транспортний засіб того дня.
Враховуючи вищевикладене, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволенні позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу. Так, в обгрунтування відзиву вказано, що бланк підтвердження діяльності від 11.12.2024 був наданий інспектору під час перевірки. Проблема полягала лише в технічній помилці в даті періоду (09.12 – 09.12 замість правильної 09.12 – 10.12), яка не впливає на суть документа, оскільки його зміст підтверджується даними тахографа. На переконання позивача, технічна описка не дорівнює відсутності документа. Поряд з цим, позивач вказує, що посилання апелянта на те, що водій міг використовувати інший транспортний засіб того дня, є спекулятивним і не підкріпленим відповідними доказами.
Поряд з цим, представник Товариства з обмеженою відповідальністю “ІСА ТРАНС” зауважує, що оскільки у справі є тахокарти, які підтверджують спокій авто, помилка в бланку взагалі не має призводити до штрафу. Крім того, розмір штрафу є не співмірним із виявленим порушенням.
Враховуючим вищевикладене, позивач просив залишити скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.
Судом першої інстанції було встановлено, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю “ІСА ТРАНС” є юридичною особою, видами економічної діяльності за КВЕД якої є зокрема 49.31 Пасажирський наземний транспорт міського та приміського сполучення.
Старшими державними інспекторами ВДН(К) у Київській області проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, про що складено акт № 084293 від 11.12.2024 щодо транспортного засобу автомобіль марка MERCEDES-BENZ SPRINTER 313, державний номер НОМЕР_1 . Під час перевірки виявлене порушення, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України “Про автомобільний транспорт” - під час здійснення перевезення пасажирів з м. Одеса до м. Київ, про що свідчить договір з замовником транспортних послуг № НПП-2024-12-01 (нерегулярні перевезення), порушено вимоги наказу № 340-2010, п. 6.1, 6.4 розділ V, III, ст. 39 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме відсутні на момент перевірки щоденні реєстраційні листи режиму праці та відпочинку водія за 09.12.24, 10.12.24 або бланк підтвердження діяльності водія, порушення режиму праці та відпочинку водія: відсутній щоденний відпочинок 9 год. за 08.12.24, 07.12.24, 04.12.24, 03.12.24, 30.11.24, 29.11.24, 26.11.24; час керування транспортним засобом перевищено 9 год. (10 год.) за добу: за 08.12.24, 07.12.24, 04.12.24, 03.12.24, 30.11.24, 29.11.24, 26.11.24.
На підставі акту № 084293 від 11.12.2024 Відділом державного нагляду (контролю) в Одеській області 04.02.2025 прийнято постанову № ПШ115631, відповідно до якої враховуючи, що Товариством з обмеженою відповідальністю “ІСА ТРАНС” допущено порушення вимог ст. 39 Закону України “Про автомобільний транспорт”, відповідальність за яке передбачена ч.1 абз.3 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт", постановлено стягнути з нього адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000 грн.
ТОВ “ІСА ТРАНС” подано до Державної служби України з безпеки на транспорті скаргу на постанову № ПШ115631 від 04.02.2025, яку рішенням від 25.02.2025 залишено без задоволення.
23.04.2025 ТОВ “ІСА ТРАНС” сплачено адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000, 00 грн. відповідно до постанови № ПШ115631 від 04.02.2025.
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до адміністративного суду з цією позовною заявою.
Задовольняючи частково позов суд першої інстанції вказав, що позивачем ТОВ “ІСА ТРАНС” належним чином до прийняття оскаржуваної постанови повідомлено про наявність технічної помилки в бланку підтвердження діяльності від 11.12.2024 та її усунення, на підтвердження чого надано бланк від 11.12.2024, в якому зазначено, що водій з 09.12.2024 по 10.12.2024 був в очікуванні, що спростовує виявлене 11.12.2024 порушення, відповідальність за яке передбачена абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України “Про автомобільний транспорт”. Суд зауважив, що на момент розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності ТОВ “ІСА ТРАНС” бланк підтвердження діяльності водія за 09.12.2024 по 10.12.2024 був наданий, посадові особи, які розглядали питання про притягнення позивача до відповідальності, повинні були звернути увагу на вказану обставину та врахувати під час прийняття постанови. Крім того, на думку місцевого суду, відповідачем протиправно не враховано, що засіб ТОВ «ІСА ТРАНС» був оснащений сертифікованим тахографом, який фіксує рух, та дані якого за 09 та 10 грудня 2024 року чітко показують не здійснення перевезень. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що посадовими особами відповідача протиправно встановлено порушення позивачем вимог Закону України “Про автомобільний транспорт”, що є достатніми правовими підставами для скасування постанови № ПШ 115631 від 04 лютого 2025 року.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 № 2344-ІІІ (далі - Закон № 2344-ІІІ), який регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами-суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень (ст. 3 Закону № 2344-ІІІ).
Відповідно до частини четвертої статті 6 Закону № 2344-ІІІ реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.
На виконання вимог абзацу 4 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 442 від 10.09.2014 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті та підпорядкувавши Службі, що утворюється, Державну спеціальну службу транспорту.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі - Положення).
Відповідно до пункту 1 Положення Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури (далі - Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Згідно з п.п. 1, 3 п. 4 Положення основними завданнями Укртрансбезпеки є, зокрема, реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі - автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті; здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті.
Як зазначено у пункті 8 Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Частинами 14, 17, 18 статті 6 Закону № 2344-ІІІ передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі).
Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
У разі проведення позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі) автомобільний перевізник, що буде перевірятися, про час проведення перевірки не інформується.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом визначено Порядком № 1567, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 р. № 1567 (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин).
Згідно із пунктами 2 та 4 Порядку № 1567, рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі - транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі - посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку.
Надаючи оцінку підставам застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу відповідно до спірної постанови, колегія суддів зазначає наступне.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 2344-ІІІ, автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
Відповідно до статті 18 Закону № 2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Відповідно до положень статті 39 Закону № 2344-ІІІ автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. 
Документи для нерегулярних пасажирських перевезень:
для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України;
для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.
Суд вказує, що перелік документів згідно зі ст. 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" не є вичерпним.
Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону 2344-ІІІ передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Отже, суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, у тому числі за надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 Закону від 05.04.2001 № 2344-III, є автомобільний перевізник.
Згідно зі статтею 2 Закону № 2344-ІІІ законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.
Відповідно до статті 18 Закону № 2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:
організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;
здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;
забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;
здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.
Отже, в розумінні зазначеної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів, а також від виду перевезення внутрішнього чи міжнародного.
Генеральна конференція Міжнародної організації праці 27.06.1979 у м. Женева ухвалила Конвенцію Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті (далі - Конвенція № 153).
Статтею 1 вказаної Конвенції передбачено, що ця Конвенція застосовується до найманих водіїв, які працюють або на підприємствах, що займаються перевезеннями для третіх сторін, або на підприємствах, що перевозять вантажі чи пасажирів за свій рахунок на автомобілях, які використовуються професійно для внутрішніх чи міжнародних автомобільних перевезень товарів або пасажирів. Ця Конвенція застосовується також, якщо в ній не передбачено іншого, до власників транспортних засобів, зайнятих професійно автомобільними перевезеннями, та до членів їхніх сімей, які не отримують заробітної плати, коли вони працюють водіями.
Відповідно до частини 3 статті 10 Конвенції № 153 традиційні засоби контролю, зазначені в пунктах 1 та 2 цієї статті, якщо це потрібно для деяких категорій транспорту, заміняються або доповнюються, наскільки це можливо, сучасними засобами, такими, наприклад, як тахографи згідно з правилами установленими компетентними властями чи органами в кожній країні.
Постановою Кабінету Міністрів України "Про виконання Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті" від 25.01.2012 № 51 визначено Міністерство інфраструктури компетентним органом з питань виконання Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті в частині внутрішніх автомобільних перевезень.
24.06.2010 Міністерство транспорту та зв`язку України наказом № 385 затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі - Інструкція № 385), відповідно до пунктів 1.1 - 1.3 розділу І якої, цю Інструкцію розроблено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух".
Ця Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.
Ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).
Відповідно до п. 1.4 Інструкції, № 385:
контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв;
перевізники - суб`єкти господарювання, які провадять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільним транспортом;
тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР ( 994_016 );
картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі.
Виробники транспортних засобів, перевізники, водії та ПСТ використовують тахографи, тахокарти, картки до цифрових тахографів, тип яких затверджено відповідно до вимог ЄУТР (п. 3.1 Інструкції № 385).
Згідно з п. 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
Таким чином, положеннями статті 39 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, при цьому Інструкцією № 385 передбачено використання водієм транспортного засобу тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особистої картки водія кожного дня, протягом якого він керував транспортним засобом.
Відповідно до п. 3.5 № 385 наведеної Інструкції перевізники: забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запис, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії.
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - Положення № 340, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), пунктами 1.1, 1.2 якого визначено, що це Положення розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Регламенту (ЄС) № 561/2006 Європейського Парламенту та Ради від 15 березня 2006 року про гармонізацію відповідного соціального законодавства, що регулює відносини в галузі автомобільного транспорту та вносить зміни до Регламентів Ради (ЄЕС) № 3821/85 та (ЄС) № 2135/98 і скасовує Регламент Ради (ЄЕС) № 3820/85, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України "Про автомобільний транспорт", "Про дорожній рух". Це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.
Відповідно до пункту 1.3 Положення № 340 його вимоги поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).
Пунктом 1.5 Положення № 340, зокрема, визначено, що тахограф - обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв.
Згідно з пунктом 6.1 Положення № 340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Пунктом 6.2 Положення № 340 передбачено, що облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни.
Відповідно до пункту 6.3 Положення № 340 водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
В силу п. 6.4 Положення № 340 графік змінності водіїв, відомість обліку робочого часу та відпочинку водіїв зберігаються у Перевізника.
У разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, Перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності (додаток 4).
Водії зберігають бланк підтвердження діяльності протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Перевізники зберігають бланк підтвердження діяльності протягом 12 місяців.
Згідно з пунктом 7.1 Положення № 340 органи, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху проводять перевірку встановленого режиму праці та відпочинку водіїв відповідно до законодавства України.
Як вже встановив суд, за результатами рейдової перевірки транспортного засобу позивача, що проводилась посадовими особами Укртрансбезпеки, встановлено, що позивач здійснював нерегулярні пасажирські перевезення без оформлення відповідних документів, визначених ст. 39 Закону № 2344-ІІІ, Інструкції № 385, Наказу № 340, а саме реєстраційних листів режиму праці та відпочинку водіїв або бланку підтвердження діяльності за 10.12.2024.
З огляду на наведені положення чинного законодавства та встановлені обставини справи, суд зауважує, що відповідач в акті від 11.12.2021 констатував відсутність зазначених документів у позивача.
Разом із тим, у контексті встановлених обставин справи суд зауважує, що в розумінні вищенаведених норм у їх сукупності водій транспортного засобу зобов`язаний був надати посадовій особі відповідача тахокарти (картки) за попередні 28 днів або бланк підтвердження діяльності відповідно до положень пункту 6.4 Порядку № 340.
В розглядуваному випадку варто зауважити, що тахокарта (картка) фіксує відомості про режим праці та відпочинку водія, а бланк підтвердження діяльності містить інформацію про періоди, протягом яких водій не виконував роботу з керування транспортним засобом.
Відповідно до абзацу 2 пункту 6.4 розділу VI Наказу № 340 від 07.06.2010, у разі тимчасової непрацездатності водія чи перебування його у відпустці, а також якщо водій не здійснював перевезення пасажирів чи/та вантажів, перевізник може заповнювати бланк підтвердження діяльності.
Тобто за умови нездійснення водієм транспортного засобу перевезень, останній на дату проведення перевірки мав би пред`явити посадовим особам відповідача бланк підтвердження діяльності, який заповнюється відповідно до додатку № 4 до Наказу № 340 та зберігається водієм протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Колегія суддів зауважує, що матеріали справи не містять жодної підтверджувальної інформації щодо режиму праці та відпочинку водія за 10.12.2024.
Посилання позивача на те, що в бланку підтвердження діяльності була допущена технічна помилка в даті (вказано період з 09.12.2024 по 09.12.2024 замість 09.12.2024 по 10.12.2024), колегія суддів вважає безпідставними.
Так, описка - це помилка, зумовлена виключно механічним фактором, яка не впливає на зміст та об`єктивну суть документа. Проте в даному випадку неправильне зазначення дати в бланку підтвердження діяльності призвело до того, що на момент проведення перевірки водій фактично не мав документального підтвердження режиму праці та відпочинку за 10 грудня 2024 року.
Таким чином, неправильне зазначення дати у бланку не може розцінюватися як технічна помилка (описка), оскільки воно призвело до відсутності підтвердження діяльності водія за конкретний період. Оскільки на момент фіксації порушення посадовими особами Укртрансбезпеки належних документів за 10.12.2024 надано не було, склад адміністративного правопорушення є доведеним, а подальше виправлення помилок чи надання додаткових доказів на стадії розгляду справи про правопорушення не спростовує факт порушення в момент його виявлення.
За таких обставин непред`явлення водієм реєстраційних листів режиму праці та відпочинку водія або бланку підтвердження діяльності водія інспекторам Відділу державного нагляду (контролю) у Київській області під час проведення рейдової перевірки є підставою для застосування до автомобільного перевізника відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Таким чином, в цьому випадку саме позивач, який є автомобільним перевізником, і відповідно, він несе відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів, оскільки факт відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», не спростовується матеріалами справи, що, насамперед, зумовлює накладення штрафу за таке порушення.
Колегія суддів вважає неспроможним аргумент позивача щодо не співмірності штрафу, адже його розмір встановлений приписами Закону України «Про автомобільний транспорт».
Відтак відповідач правомірно притягнув позивача до адміністративної відповідальності за порушення абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт", через що відсутні правові підстави для скасування спірної постанови № ПШ 115631 від 04 лютого 2025 року. За наведеного, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС України.
Відповідно до приписів п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи те, що при постановлені спірного рішення судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до її неправильного вирішення, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСА ТРАНС" слід відмовити.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2025 року у справі № 420/19769/25 – задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2025 року у справі № 420/19769/25 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСА ТРАНС" до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови, – скасувати.
Ухвалити нове рішення у справі, яким адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСА ТРАНС" до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) в Одеській області про визнання протиправною та скасування постанови, – залишити без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач 		В.А. Голуб	
Судді	  	Ю.В. Осіпов   В.О. Скрипченко