1	Справа № 335/1970/26  2/335/1709/2026 	

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2026 року        м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Апаллонової Ю.В., за участю секретаря судового засідання Шевченко К.В., представника позивача Волошиної Є.В. розглянувши у залі суду у м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Приватного підприємства Виробничо- Комерційна фірма «Полімер» про стягнення заборгованості по заробітній платі, –
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2026 року ОСОБА_3 в особі представника – адвоката Волошиної Євгенії Вячеславівни звернувся до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя з позовом до Приватного підприємства Виробничо- Комерційна фірма «Полімер» про стягнення заборгованості по заробітній платі.
В обґрунтування позову зазначено наступне. Згідно наказу № 37/к від 23.07.2024 року ОСОБА_1 було прийнято ПП ВКФ «Полімер» в ЕТЦ на посаду начальника цеху по виробництву безпілотних апаратів. Наказом № 87К від 01.09.2025 року переведено на посаду начальникаелектротехнічного цеху. Починаючи з вересня 2024 року почалась затримка у виплаті заробітної плати з боку Відповідача по справі.
04.02.2026 року Позивача було мобілізовано до лав ЗСУ. Загальний розмір заробітної плати за період 01.09.2024 по 04.02.2026 року становить 481661,23 грн. Всього за період сплачено 95837,08 грн. Отже, загальна заборгованість із заробітної плати за період з 01.09.2024 по 04.02.2026 року становить 385824,15 грн. З урахуванням наведеного розмір компенсації за порушення строків виплати належної позивачу винагороди за ст.57 Закону України «Про освіту» за період з 01.09.2024р. по 31.01.2025р. відповідно до доданого розрахунку становить 29423,08 грн.
У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду та просить стягнути на його користь належні йому виплати.
Ухвалою суду від 25.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; встановлено відповідачу 15-денний строк для подання відзиву. 
Копію ухвали доставлено до електронного кабінету відповідача 26.02.2026 року, що підтверджується відповідними доказами, наявними в матеріалах справи.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзиву чи будь-яких інших заяв та клопотань до суду не надав.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
12.05.2026 року суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та з урахуванням складності справи ухвалив відкласти ухвалення та проголошення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення – 18.05.2026 року о 09:00 годині.
Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази у їх сукупності, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що згідно наказу № 37/к від 23.07.2024 року ОСОБА_1 було прийнято ПП ВКФ «Полімер» в ЕТЦ на посаду начальника цеху по виробництву безпілотних апаратів. Наказом № 87К від 01.09.2025 року переведено на посаду начальника електротехнічного цеху, що підтверджується записами № 6–8 у трудовій книжці позивача.
04.02.2026 року ОСОБА_3 було мобілізовано до лав ЗСУ, що підтверджується повідомленням ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до статті 115 КЗпП України та статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Загальний розмір заробітної плати за період 01.09.2024 по 04.02.2026 року становить 481661,23 грн. Всього за період сплачено 95837,08 грн. Отже, загальна заборгованість із заробітної плати за період з 01.09.2024 по 04.02.2026 року становить 385824,15 грн. (481661,23 -95837,08), що підтверджується банківською випискою АТ КБ «Приват Банк» та розрахунковими листами.
Суд враховує, що відповідач не подав відзиву на позов, представник відповідача не з`являвся до судових засідань, визначений позивачем розмір заборгованості не спростував.
У трудових спорах щодо оплати праці тягар доведення факту виплати заробітної плати лежить на роботодавцеві, оскільки саме він є розпорядником первинних фінансових документів. Ухилення відповідача від надання документів, що знаходяться виключно в його розпорядженні, тягне за собою покладення несприятливих процесуальних наслідків на сторону, яка перешкоджає встановленню обставин справи. З огляду на те, що відповідач не подав відзиву на позов та жодних доказів виплати заробітної плати або спростування розміру заборгованості, суд вирішує справу за наявними матеріалами відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України.
За таких обставин суд вважає доведеним розмір заборгованості із виплати заробітної плати за період лютий 2025 по 04.02.2026 року у сумі 385824,15 грн та дійшов висновку про задоволення позовних вимог у цій частині.
Також, відповідно до ст.ст.1, 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). 
Згідно з п.4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001р., сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та положень Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені. 
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11.07.2017р. у справі № 2а-1102/09/2670.
З урахуванням наведеного розмір компенсації за порушення строків виплати належної позивачу винагороди за період з 01.09.2024р. по 31.01.2025р. відповідно до розрахунку становить 29423,08 грн.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення вимоги позивача про стягнення компенсації за порушення строків виплати належної позивачу винагороди в розмірі 29423,08 грн
Систематична невиплата заробітної плати, є очевидним порушенням трудового законодавства, зокрема статей 24 і 115 КЗпП України та статті 24 Закону України «Про оплату праці».
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном. У практиці Європейського суду з прав людини вироблено сталу позицію, відповідно до якої поняття «майно» охоплює не лише класичні речові права, а й вимоги, щодо яких особа може обґрунтовано очікувати їх реалізації, зокрема виплати за трудовим договором. Відсутність коштів у роботодавця не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум; невиплата заробітної плати розцінюється як порушення права на мирне володіння майном.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач відзиву на позов не подав, доводів Позивача жодними доказами не спростував. 
Верховний Суд у постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 562/1292/19 (провадження № 61-4639св20) підтвердив, що у спорах, пов`язаних із заробітною платою, обов`язок доказування факту виплати покладається на роботодавця як на сторону, що зберігає первинні облікові документи. Зазначена правова позиція є застосовною до обставин цієї справи.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підтвердженими належними і допустимими доказами, у зв`язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору за позовними вимогами про стягнення заробітної плати.
Загальна сума задоволених судом майнових вимог, за якими позивач звільнений від сплати судового збору, становить 415247,23 грн.
Відповідно до п.п. 1 п.1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмір судового збору для позовних заяв майнового характеру складає 1 відсоток ціни позову.
Таким чином, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з Відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4152,47 грн. (415247,23 грн. х 1%).
Щодо витрат на правничу допомогу: Позивачем заявлено орієнтовний розмір витрат у сумі 10 000,00 грн за надання правничої допомоги у суді першої інстанції. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Оскільки документи, що підтверджують фактично понесені витрати на правничу допомогу у конкретному розмірі, при розгляді справи суду не подані, їхній розподіл цим рішенням не здійснюється. Позивач не позбавлений права подати відповідні докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду в порядку, передбаченому частиною восьмою статті 141 ЦПК України.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Відповідно до частини другої статті 430 ЦПК України суд може допустити негайне виконання рішення і в частині всієї суми заборгованості із заробітної плати.
З огляду на тривалий характер порушення трудових прав Позивача, значний розмір заборгованості та пасивну поведінку відповідача у справі, суд вважає за доцільне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення суми заборгованості із виплати заробітної плати за один місяць.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76–82, 89, 141, 247, 263–265, 280-283, 430 ЦПК України, суд –
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до Приватного підприємства Виробничо- Комерційна фірма «Полімер» про стягнення заборгованості по заробітній платі, задовольнити.
Стягнути з Приватного підприємства Виробничо-комерційної фірми «ПОЛІМЕР» (місцезнаходження: 69063, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 24, ЄДРПОУ 13606170) на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) заборгованість по заробітній платі за період лютий 2025 по 04.02.2026 року у розмірі 385824,15 грн.
Стягнути з Приватного підприємства Виробничо-комерційної фірми «ПОЛІМЕР» (ЄДРПОУ 13606170) на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням її виплати за період з вересня 2024 року по грудень 2025 року становить 29423,08 грн.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення суми заборгованості із виплати заробітної плати за один місяць.
Стягнути з Приватного підприємства Виробничо-комерційної фірми «ПОЛІМЕР» (ЄДРПОУ 13606170) в дохід держави судовий збір у розмірі 4152,47 грн.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо таку заяву не було подано. У разі подання заяви про перегляд заочного рішення, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повне судове рішення складено 18.05.2026 року.
Суддя    Ю.В. Апаллонова