ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

21 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/9168/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Божко Л.А. (доповідач),
суддів: Лукманової О.М., Дурасової Ю.В., 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року в адміністративній справі №280/9168/25 (суддя Мінаєв К.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- 

ВСТАНОВИВ: 

У жовтні 2025 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області , Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, у якій позивач просив суд:
1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача 2 від 11.07.2025 №172350006850 щодо відмови позивачу в призначені та виплаті пенсії за вислугу відповідно до Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ “Про пенсійне забезпечення” із зарахуванням до стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років періоду роботи з 11.10.2017 по 01.07.2025, періоду навчання згідно диплому серії НОМЕР_1 , починаючи з 04.07.2025;
2) зобов`язати відповідача 1 здійснити призначення та виплату позивачу пенсії за вислугу років відповідно до Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ “Про пенсійне забезпечення” із зарахуванням до стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років періоду роботи з 11.10.2017 по 01.07.2025, періоду навчання згідно диплому серії НОМЕР_1 , починаючи з 04.07.2025.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року адміністративний позов задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 11.07.2025 №172350006850 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.07.2025 про призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням викладених у цьому рішенні висновків суду, із зарахуванням до спеціального стажу ОСОБА_1 періоду її роботи з 11.10.2017 по 01.07.2025.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки обставинам справи та нормам чинного законодавства, що призвело до прийняття невірного рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини по справі, колегія суддів, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджено, 04.07.2025 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до вебпорталу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років.
За результатами розгляду поданої позивачем заяви та доданих до неї документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області було прийнято рішення від 11.07.2025 №172350006850, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст.55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” та з урахуванням Рішення Конституційного суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 за відсутності стажу за вислугою років. Зазначено, що з урахуванням Рішення Конституційного суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 право виходу на пенсію за вислугу років незалежно від віку мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення, які набули вислугу років на відповідних посадах, станом на: 1 квітня 2015 року - не менше 25 років; 01 січня 2016 року – не менше 25 років 6 місяців; 11 жовтня 2017 року – не менше 26 років 6 місяців. Результати розгляду документів, доданих до заяви: за доданими документами до страхового стажу не зараховано період навчання згідно диплома НОМЕР_2 , оскільки неможливо визначити дату початку навчання. Також не взято до розгляду посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) НОМЕР_3 від 16.09.2019, оскільки неможливо визначити зону перебування заявниці. До електронної пенсійної справи долучено паспорт відсканований не в повному обсязі. До стажу за вислугою років зараховано всі періоди. Страховий стаж заявниці становить 31 рік 03 місяці 04 дні. Стаж за вислугою років станом на 10.10.2017 складає 23 роки 08 місяців 05 днів.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною 1ст. 24 Закону № 1058-ІVвстановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно із частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 26 Закону України № 1058-ІV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017. Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 року.
Згідно статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення"(далі - Закон № 1788-ХІІ) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІосновним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі - Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок № 58 від 29 липня 1993 року, затвердженої Міністерством праці України, Міністерством юстиції України і Міністерством соціального захисту населення України (далі по тексту -Інструкція № 58) усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Як встановлено судом, та підтвержено матеріалами справи 
З трудової книжки позивача серії НОМЕР_4 від 14.12.1993 встановлено, що позивач, зокрема: 02.01.2013 – прийнята на посаду сестри медичної патронажної до Комунального закладу охорони здоров`я “Дубровицький районний центр первинної медико-санітарної допомоги”; 01.03.2013 – переведена на 0,75 посади сестри медичної патронажної; 08.11.2013 – переведена на 0,75 посади сестри медичної; 02.01.2014 – переведена на 1,0 посади сестри медичної; 25.03.2022 – переведена на 0,75 посади сестри медичної; 17.06.2025 – переведена на 1,0 посади сестри медичної; 01.07.2025 – звільнена з посади за угодою сторін. Наведене узгоджується з відомостями, наявними в довідці форми ОК-5 (відомості з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування).
Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909, зокрема до зазначеного переліку належать медичні сестри закладів охорони здоров`я. Разом з тим, відповідно до форми РС-право період роботи позивача з 11.10.2017 по 31.05.2025 зарахований до загального страхового стажу.
Таким чином, з огляду на те, що у період з 11.10.2017 по 01.07.2025 позивач працювала на посаді, яка відноситься до переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909, записи про що містяться в трудовій книжці, відповідачем протиправно не зараховано вказаний період роботи до спеціального стажу позивача.
Щодо позовних вимог в частині зарахування до спеціального стажу позивача періоду навчання слід зазначити наступне.
Судом встановлено, що позивач надавав до пенсійного органу диплом молодшого спеціаліста серії НОМЕР_2 від 02.07.1993, відповідно до якого ОСОБА_2 (після укладення шлюбу відповідно до свідоцтва серії НОМЕР_5 від 29.09.1994 присвоєно прізвище ОСОБА_1 закінчила Костопільське медичне училище Рівненської області за спеціальністю “сестринська справа”, рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 02.07.1993 ОСОБА_3 присвоєно кваліфікацію медичної сестри. Також в матеріалах пенсійної справи наявний додаток до диплома молодшого спеціаліста, який засвідчує, що ОСОБА_3 в 1990 році вступила до Костопільського медичного училища і в 1993 закінчила повний курс названого училища зі спеціальності “сестринська справа”. Після навчання, відповідно до записів трудової книжки, позивач 02.08.1993 була прийнята на посаду патронажної медсестри Любиковицької дільничної лікарні.
Пунктом 8 Порядку № 637 встановлено, що період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання. За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Отже, період навчання позивача у Костопільському медичному училищі Рівненської області повинен бути зарахований до спеціального страхового стажу позивача, який дає право на пенсію за вислугу років.
Таким чином, оскільки відповідач протиправно не зарахував позивачу до спеціального стажу період роботи з 11.10.2017 по 01.07.2025, а також не дослідив питання щодо зарахування до спеціального страхового стажу позивача періоду її навчання, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку , що в спірних правовідносинах відповідачем допущено надмірний формалізм, наслідком чого стало порушення прав та інтересів позивача на пенсійне забезпечення, а тому оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 11.07.2025 №172350006850 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
З огляду на встановлені обставини суд першої інстанції правомірно зазначив , що належним способом захисту порушених прав позивача у заявленому до розгляду спорі є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву позивача від 04.07.2025 щодо призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням викладених у цьому рішенні висновків суду, із зарахуванням до спеціального стажу ОСОБА_1 період її роботи з 11.10.2017 по 01.07.2025.
Відтак, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316 КАС України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий - суддя Л.А. Божко 

суддя О.М. Лукманова 

суддя Ю. В. Дурасова