Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2026 року справа №520/28994/25 

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Тітова О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 )( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), в якому просить суд: 
- визнати протиправними дії (бездіяльність) НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки за 2013 рік (7 календарних днів), за 2016 рік (5 календарних днів), за 2017 рік (7 календарних днів), за 2018 рік (2 календарні дні), за 2023 рік (7 календарних днів), за 2024 рік (3 календарні дні), передбаченої пунктом четвертим статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702;
- зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки за 2013 рік (7 календарних днів), за 2016 рік (5 календарних днів), за 2017 рік (7 календарних днів), за 2018 рік (2 календарні дні), за 2023 рік (7 календарних днів), за 2024 рік (3 календарні дні), передбаченої пунктом четвертим статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів ; їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що при звільнені зі служби відповідач в супереч вимогам чинного законодавства не нарахував та не виплатив позивачу грошову компенсацію за невикористанні дні додаткової відпустки, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702 за 2013 рік (7 календарних днів), за 2016 рік (5 календарних днів), за 2017 рік (7 календарних днів), за 2018 рік (2 календарні дні), за 2023 рік (7 календарних днів), за 2024 рік (3 календарні дні), чим допустив протиправну бездіяльність.
Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.
Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана відповідачу, що підтверджується Довідкою про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідача.
Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог заперечував.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.
Суддя у період з 10.11.2025 по 14.11.2025 та з 22.12.2025 по 13.01.2026 перебував у відпустці.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
З 16.11.2012 по 13.08.2025, ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом в НОМЕР_1 Прикордонному загоні Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ), що підтверджується копією витягу з послужного списку головного сержанта ОСОБА_1 додається.
Головного сержанта ОСОБА_1 (П-020244), інспектора прикордонної служби 2 категорії - чергового відділення чергових ІНФОРМАЦІЯ_1 (з місцем дислокації АДРЕСА_3 ), третьої прикордонної комендатури (з місцем дислокації АДРЕСА_3 ), звільненого з військової служби наказом начальника НОМЕР_1 прикордонного загону від 02.08.2025 № 716-ОС в запас за підпунктом «б» (за станом здоров`я: за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) пункту З частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», наказом від 13 серпня 2025 року № 766-ОС начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України був виключений зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення (копія витягу з наказу від 13 серпня 2025 року № 766-ОС Начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України додається).
Проте, позивач зазначає, що при виключений його зі списків особового складу загону, з ним не було здійснено належним чином розрахунку за всіма видами належного йому на день звільнення грошового забезпечення.
Так, позивач зазначив, що після ознайомлення із наказом від 13 серпня 2025 року № 766-ОС начальника НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України про виключення зі списків особового складу загону та всіх видів забезпечення не було проведено усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки за 2013 рік (7 календарних днів), 2016 рік (5 календарних днів), 2017 рік (7 календарних днів), 2018 рік (2 календарні дні), 2023 рік (7 календарних днів), 2024 рік (3 календарні дні), передбаченої пунктом четвертим статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 № 702.
Не погоджуючись із вказаною бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з цією позовною заявою.
Надаючи оцінку заявленим позовним вимогам та запереченням проти них, суд зазначає наступне.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-XII Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон №2011-XII).
Відповідно до статті 1 Закону №2011-XII військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
Згідно із статтею 9 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до пункту 4статті 10-1 Закону №2011-XIIвійськовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.
Згідно з абзацом 3 пункту 4статті 10-1 Закону №2011-XIIвійськовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.
Постановою №702 затверджено Перелік військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служб, Державної спеціальної служби транспорту (далі Перелік військових посад) - згідно з додатками 2 5. Вказаною постановою Уряду затверджено Порядок №702, що додається.
Відповідно до додатку 4 Переліку військових посад ДПСУ виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, які дають право на щорічну додаткову відпустку, затвердженою Постановою № 702 військовослужбовцям, які проходять службу у підрозділах, що виконують завдання з охорони державного кордону органів Держприкордонслужби на посадах інспектора прикордонної служби 1, 2 та 3 категорії встановлено додаткову відпустку тривалістю 7 календарних днів.
За змістом пункту 1 Порядку №702 щорічні додаткові відпустки із збереженням грошового та матеріального забезпечення за виконання обов`язків військової служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я (далі - додаткова відпустка), надаються військовослужбовцям у році, що настає після календарного року, під час якого військовослужбовці проходили військову службу в умовах та (або) на посадах, виконання обов`язків військової служби за якими надає право на зазначену додаткову відпустку (крім військовослужбовців строкової служби), і можуть бути використані за їх бажанням одночасно із щорічною основною відпусткою або окремо.
Відповідно до пункту 11 вказаного Порядку в інших випадках щорічна додаткова відпустка надається в календарних днях пропорційно фактичному часу виконання обов`язків військової служби в зазначених умовах та (або) на посадах.
Відповідно до пунктів 8, 14, 17-19статті 10-1 Закону №2011-XIIвійськовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України «Про відпустки». Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України.
У разі якщо Законом України «Про відпустки» або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
З вищенаведених норм законодавства слідує, що на час прийняття наказу про виключення позивача зі списків особового складу, відповідачем протиправно не було проведено з позивачем усіх необхідних розрахунків щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 4статті 10-1 Закону №2011-XIIта Постановою №702.
Припинення надання відпустки на час особливого періоду не означає припинення права на відпустку, яке (тобто, право на відпустку) може бути реалізовано у один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати не визначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.
Такого висновку дійшов Верховний Суд у рішенні від 16 травня 2019 року у зразковій справі №620/4218/18 (щодо прав учасників бойових дій на отримання грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки), яке постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 року залишено без змін.
Крім того, відповідно до пункту 3 розділу XXXI «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженогонаказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260 (зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197; далі - Наказ №260, Порядок №260 відповідно) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 4статті 10-1 Закону №2011-XIIта Постановою №702.
У пункті 293 «Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України», затвердженогоУказом Президента України від 29.12.2009 року №1115/2009, також вказано, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпечення.
Таким чином, суд зазначає, що позивач, будучи військовослужбовцем, займаючи в 2013-2025 роках посади, передбачені Додатком 4 до Постанови № 702, мала право на щорічну додаткову відпустку на підставі частини четвертої статті 10-1 Закону №2011-ХІІ.
Абзацом третім пункту 14статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей.
Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 4статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Постановою №702.
Як вбачається із наказу про звільнення позивача з військової служби та виключення її зі списків військової частини, відповідачем не було нараховано та виплачено позивачу грошову компенсацію за додаткову відпустку, передбачену частиною 4 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ у період за 2013 рік (7 календарних днів), за 2016 рік (5 календарних днів), за 2017 рік (7 календарних днів), за 2018 рік (2 календарні дні), за 2023 рік (7 календарних днів), за 2024 рік (3 календарні дні).
Відповідачем під час розгляду справи суду не надано жодних доказів в підтвердження надання позивачу додаткової відпустки, передбаченої пунктом 4статті 10-1 Закону №2011-ХІІта Постановою №702, за 2013 рік (7 календарних днів), за 2016 рік (5 календарних днів), за 2017 рік (7 календарних днів), за 2018 рік (2 календарні дні), за 2023 рік (7 календарних днів), за 2024 рік (3 календарні дні), чи здійснення йому компенсації за невикористану спірну додаткову відпустку (з урахуванням часу перебування на відповідних посадах). При цьому, неподання рапорту під час проходження служби щодо надання такої відпустки не може слугувати підставою для відмови у її компенсації за встановленого судом права на таку відпустку.
Таким чином, суд дійшов про те, що відповідач протиправно не нарахував та не виплатив позивачу грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку при звільненні з військової служби, передбачену пунктом 4статті 10-1 Закону №2011-ХІІ та Постановою №702 за 2013 рік (7 календарних днів), за 2016 рік (5 календарних днів), за 2017 рік (7 календарних днів), за 2018 рік (2 календарні дні), за 2023 рік (7 календарних днів), за 2024 рік (3 календарні дні), у зв`язку із чим позовні вимоги в цілому є обґрунтованим.
При цьому, суд при вирішенні даного спору враховує вимоги пункту 11 Порядку №702.
Разом із цим, суд зазначає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, як пасивну форму поведінки, у зв`язку із чим позовні вимоги про визнання протиправними дії, задоволенню не підлягають.
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовної заяви.
Розподіл судових витрат здійснити у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У Х В А Л И В :
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_3 ) до НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військової частини НОМЕР_2 ) ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність НОМЕР_1 прикордонного загону Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки за 2013 рік (7 календарних днів), за 2016 рік (5 календарних днів), за 2017 рік (7 календарних днів), за 2018 рік (2 календарні дні), за 2023 рік (7 календарних днів), за 2024 рік (3 календарні дні), передбаченої пунктом четвертим статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702.
Зобов`язати НОМЕР_1 прикордонний загін Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової відпустки за 2013 рік (7 календарних днів), за 2016 рік (5 календарних днів), за 2017 рік (7 календарних днів), за 2018 рік (2 календарні дні), за 2023 рік (7 календарних днів), за 2024 рік (3 календарні дні), передбаченої пунктом четвертим статті 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів ; їх сімей» та постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2012 №702.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Тітов