ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/2810/25	Головуючий у 1-й інстанції Клим Т.П. 	
Провадження № 22-ц/817/309/26 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 квітня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Хома М. В., Храпак Н. М., 
з участю секретаря — Гичко К.С.,
представника апелянта — Волошина М.М.,
представника відповідача — адвоката Розанової О.З.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу №601/2810/25 за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2025 року, ухвалене суддею Клим Т.П., повний текст якого складено 15 грудня 2025 року, у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Контінентал Фармерз Полісся» про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, визнання відсутнім права оренди в нового орендаря та скасування запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки,
ВСТАНОВИВ:
ТОВ «Західна агровиробнича компанія» (далі – позивач, апелянт) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі – відповідач 1), ТОВ «Контінентал Фармерз Полісся» (далі – відповідач – 2) про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі, визнання відсутнім права оренди в нового орендаря та скасування запису щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 25.01.2017 ТОВ «Агро-Лан» уклало з ОСОБА_2 договір оренди землі № б/н, на підставі якого набуло право оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1.4015 га, кадастровий номер 6125882100:01:001:0775, яка розташована на території Великозагайцівської сільської ради Кременецького району Тернопільської області. Додатковою угодою від 30.08.2018 до Договору (про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди) сторону орендаря змінено на ТОВ «Західна агровиробнича компанія». Згідно з пунктом 8 вказаного вище договору, він укладений строком на 7 років, сплив якого починається з моменту укладення додаткової угоди до договору від 30.08.2018, а після закінчення цього строку орендар має переважне право поновлення його на новий строк. Строк договору сплив 30.08.2025. 03.05.2025 ТОВ «Західна агровиробнича компанія» надіслало ОСОБА_2 лист-повідомлення №2592 про намір продовжити дію договору оренди землі, який відповідачка отримала 07.05.2025. Проте, будь-якої відповіді на вищевказаний лист відповідачка не надала, тобто не скористалася правами, передбаченими ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі», а саме у місячний строк з моменту отримання листа-повідомлення та не заперечила проти продовження Договору на новий строк. Однак, ОСОБА_2 уклала договір оренди земельної ділянки, яка знаходилась в оренді у позивача, з ТОВ «Контінентал Фармерз Полісся» та на спірну земельну ділянку проведено державну реєстрацію іншого речового права – право оренди, номер запису 61367524. З урахуванням того, що ТОВ «Західна агровиробнича компанія»» належно виконувало свої обов`язки за договором оренди, в установлений договором строк повідомило орендодавця про намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди на новий строк, воно має право на поновлення договору на підставі статті 33 Закону України «Про оренду землі».
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 03.12.2025 в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ТОВ «Західна агровиробнича компанія» подало на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Посилаючись на правову позицію, викладену у п.п.54, 55 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №906/1315/21 від 31.01.2024, зазначає, що суд першої інстанції помилково застосував до спірних правовідносин ст.33 ЗУ «Про оренду землі» в редакції, чинній на момент укладення договору оренди, а не в редакції на момент звернення ТОВ «Західна агровиробнича компанія» з позовом до суду. Відповідно, суд першої інстанції мав би розглядати спір не з точки зору поновлення договору оренди в контексті законодавства, яке діяло на момент укладення спірного договору оренди землі, а саме з точки зору порушення з боку Відповідача 1 і захисту судом переважного права орендаря на продовження договірних орендних відносин, які виникли між апелянтом і Відповідачем 1.
Вказує, що лист орендодавця не відповідає вимогам, встановленим статтею 33 Закону України «Про оренду землі». Зокрема, він не містить жодних заперечень щодо запропонованих апелянтом умов, у ньому просто зазначено: не погоджуюсь на вашу пропозицію щодо укладення договору оренди на новий строк (поновлення договору оренди землі), без будь-якого обгрунтування позиції орендодавця, а також у ньому відсутні будь-які посилання на отриманий лист-повідомлення, направлений апелянтом, тобто по своїй природі даний лист не є відповіддю на лист-повідомлення про намір продовжити дію договору. Крім того, лист не містить адреси орендодавця, адреса апелянта зазначена неповно, відсутня дата документу, що нівелює його як документ в цілому.
Вважає, що Відповідач 1 фактично проєкт додаткової угоди не розглянула, жодних обґрунтованих заперечень щодо умов додаткової угоди не висловила, тобто явно безпідставно відмовила позивачу в укладанні Додаткової угоди про поновлення Договору оренди землі.
Стверджує, що правомірність такої правової позиції позивача підтверджується висновками, що викладені у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 23.11.2023 у справі № 906/1314/21, де вказано: «Оскільки позивач дотримався вимог законодавства, які регламентують його поведінку, необхідну для отримання відповідного рішення уповноваженого органу, останній може вважатись таким, що набув право «правомірного очікування», натомість орендодавець знехтував своїм обов`язком добросовісно провести переговори, не пропонуючи жодних умов орендарю, господарський суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди у редакції, викладеній у резолютивній частині постанови (п.6.40).
Такий висновок апеляційного суду відповідає правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду у справах №313/350/16-ц, №159/5756/18, №903/1030/19, №594/376/17-ц щодо розгляду справ за позовами орендарів про поновлення договорів оренди земельних ділянок, та правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду у справі №910/5179/20, об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі №3190/34/17 щодо застосування принципу добросовісності при розгляді судами справ (п. 6.41)».
Таким чином, як зазначає апелянт, стаття 33 Закону України «Про оренду землі» визначає єдиний можливий алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та певні правові запобіжники для захисту орендаря як більш уразливої сторони в цих правовідносинах від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря.
Вважає, що спеціальна норма, яка визначає єдиний можливий алгоритм дій у випадку відмови орендодавця від укладення договору оренди землі на новий строк передбачає: за наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення (ч.5 ст.33 ЗУ «Про оренду землі»).
Враховуючи вищенаведене, можна зробити висновок, що Відповідач 1 взагалі не розглянула пропозицію апелянта на укладення договору оренди на новий строк, не провела з апелянтом жодних переговорів, не повідомила апелянта про умови, на яких ОСОБА_2 готова продовжувати договірні відносини з Апелянтом та навіть не спробувала ініціювати та досягти з ним домовленості або визначити свої умови, на яких вона готова продовжити орендні правовідносини, а тому не можна стверджувати, що сторони не досягли домовленості щодо нових умов договору, оскільки орендодавець навіть їх не розглядала та не оцінювала їх на прийнятність.
Таким чином, вищевказаного алгоритму, визначеного ст.33 ЗУ «Про оренду землі», орендодавець не дотримався, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що підтверджують належним чином оформлений та направлений лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення у відповідь на надісланий раніше орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди або спроби ініціювати і провести орендодавцем переговори або визначити для орендаря хоч якісь умови.
Також апелянт просить витребувати у ОСОБА_2 з метою огляду їх у судовому засідання наступні документи:
- відповідь про поновлення на пропозицію поновлення договору оренди землі;
- опис вкладення до відповіді від 20.05.2025 року;
- поштову накладну від 20.05.2025 року;
- ф. 119 «Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу» до листа-повідомлення від 20.05.2025 року.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Контінентал Фармерз Полісся» просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.
Зокрема зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції Позивач сам наполягав на застосуванні редакції ст.33 Закону України «Про оренду землі», чинної на момент укладення Договору оренди (2017 рік). Свою позицію він обґрунтовував посиланням на Розділ IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі», стверджуючи, що до спірних правовідносин мають застосовуватися правила поновлення договорів оренди, чинні на момент укладення договору. Саме виходячи з цієї логіки, Позивач посилався на частину 6 статті 33 Закону (у попередній редакції), зазначаючи, що договір вважається поновленим на тих самих умовах та той самий строк, та намагався реалізувати конструкцію «автоматичного поновлення» через «мовчазну згоду» і надіслав Орендодавцю проєкт Додаткової угоди про поновлення договору, що відповідало процедурі старої редакції ч.3 ст.33 Закону (яка передбачала надсилання саме проєкту додаткової угоди).
Однак, в апеляційній скарзі Позивач кардинально змінив свою позицію і стверджує, що суд мав застосувати нову редакцію ст.33 Закону України «Про оренду землі» (чинну на момент звернення з позовом з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству»). Разом з тим, вказує, якщо застосовувати до спірних правовідносин нову редакцію ст.33 Закону, то сам Позивач грубо порушив процедуру реалізації переважного права, встановлену цією нормою, оскільки редакція частини 3 статті 33 Закону України «Про оренду землі» імперативно встановлює обов`язок орендаря надіслати саме проєкт договору, а не додаткової угоди.
Тобто, з набранням чинності цими змінами змінилась сама суть процедури реалізації переважного права: попередня редакція передбачала «поновлення договору» (пролонгацію старого), що оформлювалося додатковою угодою. Нова редакція (ст.33 у чинній редакції) передбачає реалізацію переважного права на укладення договору оренди на новий строк. Тобто йдеться про укладення нового правочину на новий строк, а не продовження старого.
Також стверджує, що обов`язок подання саме проєкту нового договору, а не додаткової угоди, закріплений не лише в законі, а й безпосередньо в домовленостях між Позивачем та Відповідачем 1 ( ОСОБА_2 ).
Так, 20.06.2024 між сторонами було укладено Додаткову угоду до Договору оренди землі. У пункті 6.2 вказаної Угоди сторони чітко передбачили та узгодили процедуру реалізації переважного права Орендаря, встановивши конкретний обов`язок: «Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди на новий строк, зобов`язаний повідомити про це Орендодавця не пізніше ніж за 30 днів до спливу строку дії даного Договору оренди та надати проект договору оренди землі (в двох примірниках), підписаних з боку Орендаря» Позивач грубо порушив умови п.6.2 Додаткової угоди від 20.06.2024 року, оскільки замість проєкту Договору оренди землі надіслав орендодавцю проєкт Додаткової угоди, а також проігнорував узгоджену сторонами волю на те, що продовження відносин має відбуватися шляхом укладення саме нового договору.
Отже, сторони ще у 2024 році (вже під час дії нової редакції ст.33 Закону) свідомо привели свої відносини у відповідність до актуального законодавства, домовившись, що для продовження оренди має бути поданий саме проєкт Договору.
Дії Позивача, який всупереч п.6.2 Угоди надіслав проєкт Додаткової угоди, свідчать про неналежне виконання ним своїх договірних зобов`язань та порушення встановленої процедури реалізації переважного права.
Крім того зазначає, що у тексті листа-відповіді чітко зазначено: «Не погоджуюсь» на Вашу пропозицію щодо укладення договору оренди на новий строк». Більше того, вказує, що в описі вкладення, який є невід`ємною частиною відправлення, документ ідентифіковано як: «Відповідь на пропозицію поновлення договору оренди землі». Відсутність вказівки на вихідний номер чи дату листа-пропозиції Орендаря не робить відповідь недійсною, оскільки зміст відповіді дозволяє однозначно встановити, що вона стосується саме правовідносин оренди спірної земельної ділянки (у тексті листа зазначено кадастровий номер земельної ділянки) між цими сторонами.
Поряд з цим, посилаючись на постанову Верховного Суду від 29.12.2025 у справі №604/771/24 звертає увагу на те, що переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі. Для пролонгації відносини оренди та реалізації переважного права на укладення договору оренди на новий строк необхідною є згода обох сторін, одного лише волевиявлення орендаря недостатньо.
Також вказує, що належне оформлення повідомлення про вручення поштового відправлення, перевірка документів, що посвідчують особу адресата, особу, яка одержує поштове відправлення замість такого адресата (уповноважену особу), а також родинні зв`язки з адресатом, покладено на працівників поштового зв`язку. У разі повернення повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою про доставку (вручення) відповідному адресату за належною адресою, презюмується, що воно отримано уповноваженою особою.
Отже, добросовісне виконання працівниками «Укрпошти» своїх службових обов`язків у даному випадку презюмується.
При цьому, позивач не заявляв клопотань в суді першої інстанції про витребування оригіналів документів, не заявляв клопотань про призначення експертизи та не надав жодних доказів, які б спростовували факт отримання кореспонденції уповноваженою особою.
Оскільки Позивач не реалізував своє право на спростування цих доказів під час розгляду справи по суті (через експертизу чи витребування оригіналів), його посилання на ці обставини в апеляційній скарзі є безпідставними та такими, що не підлягають врахуванню судом апеляційної інстанції в силу вимог ч.3 ст.367 ЦПК України через недоведеність поважних причин невчинення цих процесуальних дій раніше.
В судовому засіданні представник апелянта просив апеляційну скаргу задовольнити з підстав, викладених у них.
Представник відповідача ТОВ «Контінентал Фармерз Полісся» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржуване рішення суду залишити без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, ознайомившись з матеріалами справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.
В судовому засіданні встановлено наступні обставини.
Згідно свідоцтва про право на спадщину від 14.06.2024 ОСОБА_2 є спадкоємцем земельної ділянки площею 1.40 га, кадастровий номер 6125882100:01:001:0775, яка розташована на території Великозагайцівської сільської ради Кременецького району Тернопільської області, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №358238 від 10.02.2006 належала ОСОБА_3 .
25.01.2017 між ОСОБА_3 , як орендодавцем, та СТОВ «Агро-Лан», як орендарем, було укладено договір оренди землі (далі – Договір), відповідно до умов якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в межах території Великозагайцівської сільської ради площею 1.40 гектарів, кадастровий номер 6125882100:01:001:0775.
Пунктом 8 вказаного Договору передбачено, що він укладений на 7 років. Після закінчення строку дії договору оренди орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 2 місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
За пунктом 34 Договору зміна його умов можлива за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення згоди щодо зміни умов договору оренди спір вирішується в судовому порядку.
Відповідно до пункту 35 Договору його дія припиняється зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.
30.08.2018 між ОСОБА_3 , як орендодавцем, СТОВ «Агро-Лан», як орендарем, та ТОВ «Західна агровиробнича компанія», як новим орендарем, було укладено додаткову угоду (про зміну сторони та внесення змін до договору оренди від 25.01.2017), відповідно до умов якої орендар передає, а новий орендар приймає на себе права та обов`язки сторони (орендаря), передбачені в Договорі оренди.
Пунктом 4.1 сторони домовилися внести зміни у Договір оренди землі п.8 викласти в наступній редакції: «договір укладено строком на 7 років, сплив якого починається з моменту укладення додаткової угоди до договору оренди землі, але в будь-якому випадку дана Додаткова угода та право оренди на підставі її є чинним до моменту закінчення збирання врожаю орендарем. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 3 місяці до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію».
20.06.2024 між ОСОБА_2 , як новим орендодавцем, та ТОВ «Західна агровиробнича компанія», як орендарем, було укладено додаткову угоду строком до 30.08.2025.
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право оренди земельної ділянки площею 1.40 га, кадастровий номер 6125882100:01:001:0775, на підставі вказаного вище договору оренди землі було зареєстровано 02.03.2017, номер запису про інше речове право: 19351690.
ТОВ «Західна агровиробнича компанія» 03.05.2025 направило відповідачу лист-повідомлення «Про намір продовжити дію Договору оренди земельної ділянки №б/н від 30.08.2018», згідно якого позивач повідомив про намір поновити дію Договору оренди земельної ділянки від 30.08.2018 (земельна ділянка площею 1.40 га, кадастровий номер 6125882100:01:001:0775. Просить підписати додаткові угоди на поновлення дії Договору оренди земельної ділянки та направити один екземпляр.
Вказаний лист-повідомлення з проектом додаткової угоди було відправлено Відповідачу 1 03.05.2025, що підтверджується копією опису вкладення листа та трекінгом №0505292803073.
07.05.2025 Відповідач 1 отримав зазначений лист-повідомлення з доданим до нього проектом договору оренди землі, що підтверджується трекінгом відправлення.
20.05.2025 відповідачка ОСОБА_2 надіслала ТОВ «Західна агровиробнича компанія» відповідь на пропозицію поновлення договору оренди землі, в якому повідомила останнє, що не погоджується на їхню пропозицію щодо укладення договору оренди на новий строк (поновлення договору оренди землі).
22.05.2025 позивач отримав зазначене повідомлення, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
02.07.2025 між орендодавцем ОСОБА_2 та орендарем ТОВ «Контінентал Фармерз Полісся» було укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Великозагайцівської сільської ради, площею 1.40 га, кадастровий номер 6125882100:01:001:0775.
З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право оренди земельної ділянки площею 1.40 га, кадастровий номер 6125882100:01:001:0775, на підставі вказаного вище договору оренди землі було зареєстровано 01.09.2025, номер запису про інше речове право: 61367524.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що переважне право ТОВ «Західна агровиробнича компанія» на поновлення договору оренди земельної ділянки не є порушеним, оскільки відсутнє волевиявлення орендодавця на укладення договору оренди землі, який повідомляв орендаря про небажання поновлювати договір оренди.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.
Згідно п.п.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає в повній мірі.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див, зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19.02.2024 у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, до яких, зокрема, належать:
- необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); 
- зловживання матеріальними правами; 
- обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; 
- сплив позовної давності
(див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.11.2023 у справі №761/42030/21, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2023 в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22)).
У частині четвертій статті 124 ЗК передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.
Відповідно до частини другої статті 792 ЦК відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема, Законом України «Про оренду землі».
Правила, визначені статтею 126-1 ЗК України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення (абзац 4 Розділу IX перехідні положення Закону України «Про оренду землі»).
Відповідно до частин першої-п`ятої статті 33 цього Закону (тут і далі у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, установлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін.
У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.
У разі якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором (частина шоста статті 33 цього Закону України «Про оренду землі»).
Згідно з частинами восьмою-дев`ятою статті 33 цього Закону додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов`язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди до договору оренди землі може бути оскаржено в суді.
Відповідно до статті 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється в разі, зокрема закінчення строку, на який його було укладено.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палата Верховного Суду 22.09.2020 у справі № 313/350/16-ц (провадження № 14-97цс20) зроблено висновок, що:
«статтею 33 Закону України «Про оренду землі» було визначено алгоритм дій орендаря та орендодавця за наявності наміру поновити договір оренди землі та визначено певні правові запобіжники для захисту орендаря, як більш уразливої сторони в цих правовідносинах, від умисного й безпідставного ухилення орендодавця від продовження орендних правовідносин за відсутності для цього підстав та за наявності добросовісної поведінки орендаря. При цьому законодавець ототожнив поняття «переважне право на укладення договору оренди землі на новий строк» та «поновлення договору оренди землі», використовуючи конструкцію «поновлення договору оренди землі» як для підстави такого поновлення, передбаченої частинами першою - п`ятою, так і для підстави, передбаченої частиною шостою цієї статті, що свідчить про їх логічну послідовність.
Так, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Маючи такий намір, він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені частиною другою статті 33 вказаного Закону) повідомити про це орендаря та надіслати проект додаткової угоди. Мета такого повідомлення - запобігання укладення орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проекту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий строк). Орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення (частини перша - п`ята статті 33 Закону України «Про оренду землі»). У разі якщо орендодавець протягом одного місяця після закінчення строку договору оренди землі не надіслав орендареві такого листа-повідомлення про наявність заперечень щодо поновлення договору, про яке йшлося вище, а орендар продовжував користуватися земельною ділянкою після його закінчення, то такий договір вважатиметься поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, без можливості внесення змін до умов договору оренди (частина шоста статті 33 Закону України «Про оренду землі»).
Тобто виникненню в орендодавця обов`язку прийняти рішення про поновлення договору оренди землі або про наявність заперечень щодо такого поновлення договору з надсиланням відповідного листа-повідомлення має передувати звернення орендаря з повідомленням про намір продовжити орендні правовідносини на певних умовах. Факт порушення орендодавцем місячного терміну для направлення орендареві листа-повідомлення про прийняте ним рішення у відповідь на вчасно надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди дає орендареві підстави розраховувати на можливість поновлення договору оренди землі в силу закону, а саме частини шостої статті 33 Закону України «Про оренду землі». І саме в такому випадку відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення в поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як «мовчазну згоду» орендодавця на поновлення договору та той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Близький за змістом висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 594/376/17-ц (провадження № 14-65цс18), від 21.11.2018 у справі № 530/212/17 (провадження № 14-330цс18), згідно з яким для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі», необхідна наявність таких юридичних фактів: 
- орендар належно виконує свої обов`язки за договором оренди; 
- до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; 
- до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; 
- орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди».
Так, судом належним чином встановлено, що ОСОБА_2 завчасно, а саме 20.05.2025 надіслала ТОВ «Західна агровиробнича компанія» відповідь на пропозицію поновлення договору оренди землі, в якому повідомила останнє, що не погоджується на їхню пропозицію щодо укладення договору оренди на новий строк (поновлення договору оренди землі).
Вказане повідомлення ТОВ «Західна агровиробнича компанія» отримало 22.05.2025, що підтверджується копією наявного в матеріалах справи рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення.
У своїй постанові від 28.09.2020 (справа №272/440/18) Верховний Суд зазначив, що у разі незгоди орендодавця у поновленні договору оренди, направленої орендарю у місячний строк до закінчення строку його дії, переважне право на укладення договору оренди землі припиняється, тому що переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі.
Таким чином, суд першої інстанції, встановивши, що волевиявлення орендодавця на продовження договору оренди землі відсутнє, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
З огляду на наведене вище, під час апеляційного розгляду не встановлено порушення переважного права ТОВ «Західна агровиробнича компанія», оскільки ОСОБА_2 у встановленому законом порядку вказала на відсутність наміру продовжувати договірні відносини з оренди землі з позивачем, що беззаперечно свідчить про відсутність її волевиявлення на поновлення договору оренди землі чи укладення на новий строк з ТОВ «Західна агровиробнича компанія».
Переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі.
Крім того, всупереч твердженням апелянта, суд першої інстанції вірно застосував ЗУ «Про оренду землі» в редакції саме на час виникнення спірних правовідносин.
Правові підстави поновлення договору оренди землі визначаються положеннями статті 33 Закону України «Про оренду землі». Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» №340-ІX (далі - Законом № 340-ІХ), який набрав чинності 16.07.2020, Закон України «Про оренду землі» було доповнено статтею 32-2 «Поновлення договорів оренди землі» та викладено статтю 33 у новій редакції з назвою «Переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк», а ЗК України доповнено статтею 126-1 «Поновлення договору оренди землі, договору про встановлення земельного сервітуту, договорів про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови».
У зв`язку з набранням чинності вказаним вище Законом № 340-IX розділ IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» було доповнено абзацами 3 і 4, якими передбачено, що договори оренди земельних ділянок приватної власності, а також земельних ділянок державної або комунальної власності, на яких розташовані будівлі, споруди, що перебувають у власності орендаря, укладені до набрання чинності Законом № 340-IX, у разі їх продовження (укладення на новий строк) мають містити умови, передбачені статтею 33 Закону України «Про оренду землі» (у новій редакції) та статтею 126-1 ЗК України. Правила, визначені статтею 126-1 ЗК України щодо поновлення договорів оренди землі, поширюються на договори оренди землі, укладені або змінені після набрання чинності Законом № 340-IX, а поновлення договорів оренди землі, укладених до набрання чинності зазначеним Законом, здійснюється на умовах, визначених такими договорами, за правилами, чинними на момент їх укладення.
Отже, з урахуванням унормованих розділом IX «Перехідні положення» Закону України «Про оренду землі» правил дії Закону № 340-IX в часі, до спірних правовідносин підлягає застосуванню порядок поновлення договорів оренди землі в редакції статті 33 цього Закону, чинній станом на 10.03.2014, тобто на момент укладення договору оренди. Додаткова угода, якою змінені умови договору була укладена 08.08.2018.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що подані відповідачем листи не можуть вважатися належними та обґрунтованими доказами відмови від поновлення договору, оскільки вони не відповідають вимогам ст.33 Закону України «Про оренду землі», то колегія суддів зазначає наступне.
Як зазначалось вище, ст.33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, орендодавець, розглянувши у місячний термін таке повідомлення і проект додаткової угоди, за необхідності узгодивши з орендарем істотні умови, зобов`язаний або укласти додаткову угоду про поновлення договору оренди землі, або повідомити орендаря про наявність обґрунтованих заперечень щодо поновлення договору оренди землі шляхом надсилання листа-повідомлення про прийняте рішення.
Разом з тим, ЗУ «Про оренду землі» не визначено зміст та форму такого повідомлення, а тому він складається у довільній формі, але з його змісту орендар повинен однозначно зрозуміти позицію орендодавця.
Згідно зі змістом направленого позивачу орендодавцем повідомлення, ОСОБА_2 не погоджується на пропозицію позивача щодо укладення договору оренди на новий строк (поновлення договору оренди землі).
На думку колегії суддів, зміст вказаного повідомлення беззаперечно свідчить про небажання продовжувати оренду землі з позивачем.
Крім того, з матеріалів справи не вбачається, що, отримавши вказане повідомлення, ТОВ «Західна агровиробнича компанія» запропонувала відповідачу інші, сприятливіші для орендодавця умови оренди землі.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд апеляційної інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів вважає за необхідне залишити без змін рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2025 року, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Західна агровиробнича компанія" — без задоволення.
Керуючись ст.ст.374, 375, 367, 376, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Західна агровиробнича компанія» - залишити без задоволення.
Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 03 грудня 2025 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 травня 2026 року.

Головуючий 
Судді