КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 755/14560/25   Головуючий в суді І інстанції Вовк О.І.
Провадження № 33/824/2279/2026   Головуючий у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року Київський апеляційний суд у складі судді Голуб С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 17 березня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ахтирки Сумської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, а також стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 665,60 грн.
Судом першої інстанції встановлено, що 15 липня 2025 року о 08 год 46 хв по вул. Празька у м. Києві ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Форд», д.н.з. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд проводився у встановленому законом порядку у лікаря нарколога, чим порушив пункт 2.9а Правил дорожнього руху.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову суду першої інстанції скасувати, а провадження у справі закрити за відсутності в його діях події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що постанова суду першої інстанції є такою, що не відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим не може вважатися законною та обґрунтованою.
Підкреслює, що суд першої інстанції не забезпечив належного розгляду поданих стороною захисту клопотань, зокрема клопотання про виклик працівника поліції було задоволене формально, однак фактично не виконане, клопотання про визнання доказів неналежними та недопустимими залишено без належної оцінки, а клопотання про закриття провадження у справі залишено поза увагою.
Звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що дослідження доказів відбулося неповно, оскільки відеозапис, який міститься в матеріалах справи, під час судового розгляду був переглянутий лише частково та не досліджений у повному обсязі.
Судове засідання від 17 березня 2026 року не фіксувалося технічними засобами, протокол судового засідання відсутній, а також під час розгляду справи та оголошення рішення був відсутній секретар судового засідання.
Зазначає, що долучений до матеріалів справи відеозапис не містить підтвердження факту керування транспортним засобом саме ОСОБА_1 , а також не містить факту його зупинки.
Наголошує на тому, що свідок ОСОБА_2 , допитаний у судовому засіданні, підтвердив, що це він керував транспортним засобом, однак цим показанням суд першої інстанції належної оцінки не надав.
Вказує на наявність суперечностей у матеріалах справи, зокрема щодо часу нібито керування транспортним засобом, часу направлення на медичний огляд та часу проведення такого огляду. Сам медичний огляд проводився з порушенням встановленого порядку, без застосування належних методів дослідження, а направлення на огляд не було належним чином долучене до матеріалів справи.
Щодо огляду в лікарні, наголошує, що лікар ОСОБА_3 порушила інструкцію про порядок проведення огляду водіїв на стан сп`яніння, більш того під час допиту навіть це підтвердила своїми показами. Лікар огляд проводила наступним чином: вимірювання тиску, огляд зіниць, перевірка мови, координації рухів та запах з порожнини рота, натомість інструкція містить вимоги забору біометричних матеріалів у пацієнта, таких, як аналіз сечі та аналіз крові, чого не було зроблено. Тобто, за твердженнями ОСОБА_1 , була повністю порушена процедура огляду водія на стан сп`яніння, на що суд першої інстанції не звернув своєї уваги та не надав належної правової оцінки.
В судове засідання, яке було призначене на 27 квітня 2026 року ОСОБА_1 не з`явився, надав апеляційному суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з поганим самопочуттям. 
Про наступне судове засідання, яке призначене на 11 травня 2026 року, ОСОБА_1 був повідомлений належним чином, клопотань про відкладення на подавав, про причини неявки не повідомив, таким чином на підставі ч. 6 ст. 294 КУпАП визнано, що неявка особи, яка подала скаргу, не перешкоджає розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення та вивчивши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.
Згідно із ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи.
Згідно положень ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху України визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
У пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пункт 2.9 а) ПДР забороняє водієві керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції
Порядок огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, встановлений положеннями статті 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі - Порядок № 1103), та Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за № 1413/27858 (далі - Інструкція № 1452/735).
Частиною другою ст. 266 КУпАП визначено, що огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Згідно з ч. 3 ст. 266 КУпАП у разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
За приписами частини 4 цієї статті огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.
Відповідно до пункту 2 розділу І Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
За змістом пункту 3 розділу І Інструкції № 1452/735, ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Суд першої інстанції, перевіривши доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, щодо недотримання лікарем при проведенні огляду ОСОБА_1 вимог Порядку та Інструкції, дійшов висновку, що працівниками поліції та лікарем наркологом під час огляду на стан алкогольного сп`яніння дотримано всіх вимог.
Так, із долучених відеозаписів з нагрудних портативних відеореєстраторів поліцейських вбачається, що у медичному закладі лікар проводить огляд водія ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння в присутності двох поліцейських, в тому числі за допомогою газоаналізатора «Alcotest № 6820» Drager. 
При цьому тестування проводилося на алкоголь із застосуванням приладу «Alcotest № 6820» Drager, прилад № ARPK-0379, тест № 3382 від 15 липня 2025 року о 08:46 год, результат якого становить 1,60 %о.
ОСОБА_1 не висловлювавсвою незгоду з таким результатом. та не наполягав на здачі біологічного матеріалу. Після цього ОСОБА_1 підписав висновок лікаря, підтвердивши ознайомлення з результатами, та отримав його копію. Надалі працівники поліції повідомили про складання відносно нього матеріалів про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130 КупАП, оголосили ОСОБА_1 складений протокол, який останній підписав без зауважень, зазначивши, що суть правопорушення йому зрозуміла, від надання письмових пояснень відмовився. При цьому ОСОБА_1 жодного разу не повідомляв про те, що він не керував транспортним засобом або що керувала транспортним засобом інша особа. 
Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про порушення процедури проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння, оскільки вони спростовуються дослідженими доказами.
Відповідно до п. 6 розділу ІІІ Інструкції № 1452/735 передбачено обов`язкове проведення лабораторних досліджень виключно з метою встановлення факту вживання наркотичних засобів або психотропних речовин.
Пунктом 8 Розділу ІІІ Інструкції визначено, що огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я проводиться в будь-який час доби із застосуванням спеціальних технічних засобів, тестів (скринінгових лабораторних досліджень) на вміст наркотичного засобу або психотропної речовини. У разі позитивного результату тесту обов`язковим є проведення підтверджуючого дослідження газорідинної хроматографії з полум`яно-іонізаційним детектором для визначення концентрації алкоголю у крові та сечі та газової (рідинної) хромато-мас-спектрометрїї на вміст наркотичного засобу або психотропної речовини в організмі особи.
Для дослідження біологічного середовища може використовуватися кров, якщо в обстежуваної особи неможливо взяти зразки біологічних середовищ, вказаних у пункті 12 цього розділу (п. 12 Інструкції).
Згідно з п. 13 Розділу ІІІ Інструкції якщо водій учасник дорожнього руху внаслідок ДТП перебуває у несвідомому стані або з тяжкими травмами, обов`язково проводиться дослідження сечі (іншого біологічного середовища в разі неможливості взяття сечі) та крові на вміст алкоголю, наркотичних чи психотропних речовин у закладах охорони здоров`я, куди він доставлений.
Таким чином, у закладі охорони здоров`я визначення стану алкогольного сп`яніння шляхом відібрання крові як біологічного середовища проводиться лише у наведених вище випадках.
Отже, твердження ОСОБА_1 про недотримання закладом охорони здоров`я вимог п. 8 розділу ІІІ Інструкції, а саме не проведення підтверджуючого дослідження газорідинної хроматографії з полум`яно-іонізаційним детектором для визначення концентрації алкоголю у крові та сечі, безпідставні, оскільки обов`язковість проведення такого дослідження вимагається у разі проведення огляду із застосуванням тесту та його позитивного результату, тоді як огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проводився із застосуванням спеціального технічного засобу газоаналізатора «Alcotest № 6820» Drager, що узгоджується як з положеннями як п. 8, так і п. 2 Розділу ІІІ Інструкції № 1452/735.
Разом з тим, ОСОБА_1 на пропозицію поліцейського добровільно погодився та пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння в закладі охорони здоров`я із застосуванням спеціального технічного засобу та висновок за результатами огляду не оспорював.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що огляд на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 було проведено з дотриманням порядку, визначеного ст. 266 КУпАП, Порядку № 1103 та відповідних положень Інструкції № 1452/735, у КНП «КМНКЛ «Соціотерапія».
Будь яких порушень Інструкції № 1452/735, Порядку № 1103 в діях працівників поліції та лікаря КНП «КМНКЛ «Соціотерапія» не встановлено під час проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , оскільки застосування в закладі охорони здоров`я законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки - приладу «Alcotest № 6820» Drager передбачено Порядком № 1103 та не заборонено вищезазначеною Інструкцією.
Доводи апеляційної скарги про відсутність на відеозаписі факту керуванням транспортним засобом ОСОБА_1 не свідчать про недоведеність факту керування. 
Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП факт керування транспортним засобом може підтверджуватися сукупністю доказів, зокрема протоколом про адміністративне правопорушення, актом огляду на стан сп`яніння, результатами вимірювання спеціальним технічним засобом та відеозаписом події. З наявної у справі сукупності доказів достовірно вбачається, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, вказані обставини свідчать про порушення ним п. 2.9 а ПДР України, за що й передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З дослідженого відеозапису вбачається, що першочергово спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 стосувалося його перебування в розшуку ТЦК та СП. Надалі в ході розмови поліцейські повідомили ОСОБА_1 , що він здійснював рух по трамвайних коліях. На вказане зауваження ОСОБА_1 , не висловлюючи незгоди з фактом керування, почав вибачатися та пояснив, що не знав про таку заборону, оскільки «в Одесі так можна». Крім того, на запитання щодо належності автомобіля ОСОБА_1 зазначив, що транспортний засіб належить його матері.
У судовому засіданні суду першої інстанції як свідок був допитаний ОСОБА_2 , який зазначив, що в день складання протоколу стосовно ОСОБА_1 фактичним водієм транспортного засобу був він, а не ОСОБА_1 .
При цьому упродовж усього відеозапису ОСОБА_1 жодного разу не згадав про присутність цього свідка, не назвав його імені чи прізвища, а навпаки вибачався за те, що саме він керував автомобілем із порушенням Правил дорожнього руху.
Враховуючи викладене, суд вважає наведені в апеляційній скарзі доводи безпідставними та розцінює їх як спробу уникнути адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення.
Доводи апеляційної скарги про те, що клопотання про виклик працівника поліції було задоволено судом першої інстанції лише формально, не відповідають дійсним обставинам справи.
З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції вживав належних заходів для забезпечення правової процедури та сім разівздійснював виклик інспектора поліції ОСОБА_4 у судові засідання. Втім, зазначена особа за викликом суду не з`явилася.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що норми КУпАП не передбачують можливості застосування примусового приводу до працівників поліції, які склали протокол про адміністративне правопорушення або виступають свідками події. Крім того, за змістом чинного законодавства, неявка працівника поліції за умови його неодноразового сповіщення не є безумовною підставою для неодноразового відкладення розгляду справи, оскільки це призведе до затягування строків розгляду, визначених ст. 277 КУпАП, та порушення принципу розумності строків.
Твердження апелянта про те, що судове засідання від 17 березня 2026 року не фіксувалося технічними засобами, попри наявність відповідного клопотання, а також про відсутність у засіданні секретаря суду та протоколу судового засідання, суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на таке.
Порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення чітко регламентований нормами КУпАП, який є самостійним та спеціальним процесуальним законом. На відміну від кримінального, цивільного чи адміністративного судочинства (КПК, ЦПК, КАС України), положення КУпАП не містять вимог щодо обов`язкового залучення секретаря судового засідання до розгляду справ цієї категорії, як і не передбачають обов`язкового ведення протоколу судового засідання чи повного фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальної техніки.
Наявність клопотання сторони захисту про фіксування судового процесу за відсутності прямої процесуальної вимоги у законі не створює для суду безумовного обов`язку з організації такого фіксування, оскільки це питання належить до дискреційних повноважень суду та вирішується з урахуванням наявної технічної й організаційної можливості установи.
Відсутність секретаря судового засідання, незабезпечення технічного фіксування та нескладання протоколу не є безумовними підставами для скасування судового рішення, оскільки вказані обставини не вплинули на правильність вирішення справи по суті та не обмежили процесуальні права ОСОБА_1 . 
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що письмове направлення на огляд до медичного закладу не було першочергово долучено працівниками поліції до матеріалів справи, а було надано згодом на вимогу суду безпосередньо з лікувального закладу, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Відповідно до вимог статей 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний вжити всіх передбачених законом заходів для всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності. Реалізуючи вказані процесуальні обов`язки та перевіряючи заперечення сторони захисту, суд першої інстанції правомірно скористався своїм правом на витребування додаткових матеріалів, що необхідні для вирішення справи.
Той факт, що належним чином завірена копія направлення на огляд на стан сп`яніння булавитребувана судом безпосередньо з медичного закладу, де проводився огляд ОСОБА_1 , а не з органів поліції, не свідчить про порушення закону чи недопустимість цього доказу. Навпаки, отримання документа безпосередньо від установи охорони здоров`я, яка є незалежним суб`єктом та веде офіційний облік відповідних бланкових направлень, підтверджує автентичність цього документа та факт його реального існування на момент затримання водія.
Матеріалами справи та дослідженим відеозаписом підтверджується, що процедура направлення ОСОБА_1 до закладу охорони здоров`я була дотримана, останній добровільно погодився пройти огляд у лікаря-нарколога та пройшов його. Сам по собі факт затримки із долученням копії направлення до протоколу на етапі його направлення до суду є виключно технічним недоліком, який був повністю усунутий у ході судового розгляду шляхом витребування документа, а тому не може слугувати підставою для визнання самого висновку лікаря неналежним чи недопустимим доказом
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).
Суд також враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що п. 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (справи «Бюрг та інші проти Франції» та «Гору проти Греції № 2»).
За результатом розгляду даної справи твердження апелянта про порушення порядку проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння і відсутність його вини у вчиненні адміністративного правопорушення належно перевірені судом першої інстанції, як у їхньому фактичному, так і юридичному аспекті. Всім цим доводам надано обґрунтовану оцінку, що повністю відповідає вимогам чинного законодавства. 
Висновки суду першої інстанції, викладені у постанові, є обґрунтованими, належним чином вмотивованими, повністю відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим суддя дійшов правильного висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги не спростовують порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9 а ПДР України за наявності у справі вищевказаних доказів, які повністю підтверджують обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Висновки, які викладені в постанові суду, відповідають матеріалам справи і фактичним обставинам події, при винесенні постанови суддею було вжито заходів до всебічного, повного та об`єктивного дослідження матеріалів справи.
За таких обставин постанова Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2026 року відповідає вимогам закону, підстав для її зміни чи скасування не вбачається, у зв`язку із чим апеляційний суд залишає цю постанову без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Дніпровського районного суду міста Києва від 17 березня 2026 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського
апеляційного суду С.А. Голуб