Справа № 405/7942/25
2/405/2900/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2026 Подільський районний суд м. Кропивницького
в складі: головуючого судді – Шевченко І.М.
за участю секретаря – Мишевець Т.І.
представника відповідача – адвоката Писаренка А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, в залі суду у м. Кропивницькому, за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНФОРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ВСТАНОВИВ:

В грудні 2026 року позивач ТОВ «ФІНФОРС», за допомогою підсистеми «Електронний суд», звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 28.05.2021 р. між ТОВ «ЕКВІФІН УКРАЇНА», що в подальшому змінив назву на ТОВ «МІСТЕР КЕШ» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №284953-M, відповідно до якого кредитодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 14950 грн, а вона зобов`язалась повернути використану суму в строк та сплатити проценти за користування кредитними коштами. 01.09.2021 р. між ТОВ «ЕКВІФН УКРАЇНА», як клієнтом, та ТОВ «ФІНФОРС» було укладено договір факторингу № 42987483-77, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору право грошової вимоги за Кредитним договором. Відповідач належним чином договірні зобов`язання за кредитним договором не виконувала і загальний розмір заборгованості становить 37992,00 грн., тому позивач звернувся в суд з даним позовом.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору в сумі 2422,40 грн.
Ухвалою судді від 22.01.2026 року відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (з повідомленням) сторін; відповідачеві визначено строк для подачі відзиву.
Ухвалою судді від 27.01.2026 року витребувано докази по справі від АТ КБ «ПРИВАТ БАНК».
10.02.2026 року від АТ КБ «ПРИВАТ БАНК», на виконання ухвали судді, надійшла відповідь.
22.04.2026 року, від представника відповідача – адвоката Писаренка А.Г., за допомогою підсистеми «Електронний суд», надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що відповідач не заперечує факту укладення первісного кредитного договору, факту отримання кредитних коштів у сумі 14 950,00 грн., та наявності обов`язку повернути основну суму кредиту. Водночас, відповідач розмежовує проценти, передбачені первісним договором у межах первісного строку кредитування, і проценти, додатково нараховані позивачем на підставі подальших документів про продовження строку користування кредитом та автопролонгацію. Відповідач заперечує факт укладення нею будь-яких додаткових угод про продовження строку дії договору та документів про автопролонгацію. Такі документи, надані позивачем, відображають лише односторонню письмову фіксацію умов, на які посилається позивач, однак не підтверджують належним чином волевиявлення відповідача на їх прийняття. За відсутності доказів належного акцепту з боку відповідача вони не можуть вважатися укладеними та не можуть бути покладені в основу розрахунку заборгованості. За таких обставин відповідач визнає позов частково, а саме лише в частині стягнення основної суми кредиту, тоді як вимоги про стягнення процентів у заявленому позивачем розмірі вважає необґрунтованими. У частині, в якій позивач обґрунтовує нарахування процентів додатковими угодами та документами про автопролонгацію, належне укладення, акцептування та застосування яких не доведено, у задоволенні позовних вимог просить суд відмовити.
11.05.2026 року представник позивача, за допомогою підсистеми «Електронний суд», подав відповідь на відзив, в якій зазначив, що сторони погодили суму кредиту у розмірі 14 950 грн. (п. 2.6.1.), строк кредиту з 28/05/2021 р. по 25/06/2021 р. включно (п. 2.6.2.), акційну процентну ставку 0,796% (п. 2.6.4.), стандартну процентну ставку 1,99% (п. 1.14.), порядок автопролонгації договору (розділ 5). Сторони домовились, що у разі не сплати позичальником заборгованості до закінчення строку дії договору та не продовження строку дії договору, кредитодавцем застосовується автопролонгація з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Позичальник, який підписує даний договір, дає згоду на його автопролонгацію - продовження строку дії договору з дня запланованої дати повернення кредиту ще на 20 календарних днів. Позичальник вважається таким, що прострочив повернення кредиту у разі, якщо він не повернув кредит і не продовжив строк користування кредитом до дня закінчення дії строку автопролонгації. Підписання такої додаткової угоди відбувається разом з підписанням самого кредитного договору. Правила надання коштів в кредит також містять детальну інформацію щодо укладення такої додаткової угоди до кредитного договору. Таким чином, саме через неналежне виконання умов договору позичальником була здійснена його автопролонгація. В той же час, волевиявлення Відповідача на укладення Кредитного договору було вільним та відповідало її внутрішній волі. Відповідач добровільно перейшла на офіційний сайт ТОВ «МІСТЕР КЕШ», обрала для себе у вбудованому калькуляторі бажану суму грошових коштів та бажаний строк кредитування, зазначила свої персональні дані, в тому числі і банківську картку, на яку в подальшому отримала кошти у розмірі 14950,00 грн., пройшла декілька етапів підтвердження наміру вступити у договірні відносини з ТОВ «МІСТЕР КЕШ», пройшла процедуру ідентифікації та верифікації, після чого уклала кредитний договір без зовнішнього впливу та примусу. На підставі вищевикладеного, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
12.05.2026 року, представник відповідача, за допомогою підсистеми «Електронний суд», подав додаткові пояснення по справі, в яких зазначив, що посилання позивача на нібито «економічну сутність» пролонгації як надання додаткового строку користування кредитом не замінює необхідності доведення належного погодження відповідачем конкретних процентних ставок і правових наслідків, на які позивач посилається у своєму розрахунку. Фактично за спірними документами відповідачу не надавалися жодні додаткові кредитні кошти чи інше зустрічне надання з боку кредитодавця; відбувалося лише продовження строку повернення вже отриманої суми. За таких обставин нарахування процентів у розмірі, який у рази перевищує первісно погоджену плату за користування кредитом і фактично перетворюється на істотне збільшення фінансового тягаря за прострочення, складно розглядати як економічно співмірне та обґрунтоване без чітко доведеного волевиявлення відповідача на прийняття саме таких умов. Так як відповідь на відзив не містить фактичних даних, які б підтверджували належне укладення кожної окремої додаткової угоди/угоди про автопролонгацію та індивідуальний акцепт відповідача, тому просив задовольнити позовні вимоги частково.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, 18.05.2026 року, за допомогою підсистеми «Електронний суд», подав заяву про розгляд справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, та просив їх задовольнити.
В судовому засіданні, в режимі відеоконференції, представник відповідача – адвокат Писаренко А.Г. зазначив, що відповідач погоджується з позовними вимогами частково, а саме: згодна сплатити тіло кредиту та відсотки в межах строку кредитування, так як угоду про пролонгацію відповідач не підписувала, майнових благ їй надано не було.
19.05.2026 року представник відповідача, за допомогою підсистеми «Електронний суд», подав заяву про стягнення понесених судових витрат, в якій просив стягнути з ТОВ «ФІНФОРС» на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.
Інших заяв по суті справи до суду не надійшло.
Суд, заслухавши сторін по справі, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
У статтях 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов забороняється.
За правилами ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Судом встановлено, що 28.05.2021 року між ТОВ «ЕКВІФІН УКРАЇНА», що в подальшому змінив назву на ТОВ «МІСТЕР КЕШ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №284953-M. Згідно з п. 2.6.1. Кредитного договору загальний розмір наданого кредиту складає 14 950,00 грн. 
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 була обізнана з умовами надання кредиту та підписала паспорт споживчого кредиту.
Згідно відповіді АТ КБ «ПРИВАТ БАНК», на ім`я ОСОБА_1 в банку було емітовано карту № НОМЕР_1 , та 28.05.2022 року на дану карту було зараховано кошти в сумі 14950,00 грн. (а.с. 52-53).
Крім того, сама відповідач не заперечує проти укладення нею кредитного договору та підтверджує отримання коштів.
Згідно з п. 2.1. кредитного договору, кредитодавець зобов`язується надати позичальнику в користування грошові кошти (кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов цього договору.
Отже, ОСОБА_1 отримала надані позивачем грошові кошти, однак в добровільному порядку їх не повернула, та не сплатила відсотки за користування кредитними коштами.
Крім того, встановлено, що 01.09.2021 р. між ТОВ «ЕКВІФН УКРАЇНА» та ТОВ «ФІНФОРС» було укладено договір факторингу №42987483-77, відповідно до якого мало місце відступлення на користь останнього права грошової вимоги до боржників, у тому числі і до відповідача.
Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
З урахуванням викладеного, на підставі ст .ст. 512, 514 ЦК України, до ТОВ «ФІНФОРС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №284953-M від 28.05.2021 року.
Згідно з розрахунком заборгованість відповідача за договором становить 37 992,00 грн, яка складається із наступного: тіло кредиту – 14 950,00 грн., % за користування – 23 042,00 грн.
Разом із тим, спір стосується кредитних правовідносин та сума заборгованості із її складовими належить до предмета доказування.
Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «ФІНФОРС» просило стягнути з відповідача, у тому числі, заборгованість по відсотках у сумі 23 042,00 грн.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Вказаний висновок підтриманий Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 у справі №910/4518/16.
Встановлено, що відповідно до п. 2.6.1. договору сума кредиту – 14 950 грн., п. 2.6.2. - строк кредиту з 28.05.2021 року по 25.06.2021 року включно, п. 2.6.3. запланована дата повернення кредиту – 25.06.2021 року.
Суд наголошує, що за умовами договору №284953-М від 28.05.2021 року, сторони погодили строк дії договору - до 25.06.2021 року.
Відповідно до умов укладеного між сторонами договору, за період з 28.05.2021 р. по 25.06.2021 сума нарахованих процентів складає 3 451,00 грн. 
Також суд звертає увагу на положення п. 5.2 договору – у разі не сплати позичальником заборгованості до закінчення строку дії договору та не продовження строку дії договору, кредитодавцем застосовується автопролонгація з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту. Позичальник, який підписує даний договір, дає згоду на його автопролонгацію, - продовження строку дії договору з дня запланованої дати повернення кредиту ще на 20 календарних днів. Позичальник вважається таким, що прострочив повернення кредиту у разі, якщо він не повернув кредит і не продовжив строк користування кредитом до дня закінчення дії строку автопролонгації.
А відтак, оскільки боржник не виконав в повному обсязі зобов`язання за укладеним кредитним договором, то у відповідності до п. 5.2 кредитний договір був автопролонгований три рази загальним терміном на 56 днів. Відтак проценти за 56 днів пролонгованого договору становлять 11 901,06 грн. 
Дії позивача щодо нарахування процентів за користування кредитом після закінчення строку дії кредитного договору за період з 26.06.2021 року по 20.08.2021 року не ґрунтуються на нормі закону, тому в цій частині позовних вимог потрібно відмовити.
Відповідно до умов договору сума відсотків протягом 29 днів кредитування становить 3 451 грн., проте з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач 25.06.2021 року сплатила позивачу кошти в сумі 357 грн., 28.06.2021 року – 357 грн., та 01.07.2021 – 4522,06 грн., що разом становить 5 236,06 грн. 
Тобто відповідач повністю погасила відсотки за користування кредитом в розмірі 3 451 грн., та частково заборгованість за тілом кредиту в сумі 1 785,06 грн. (5 236,06 грн.-3 451,00 грн.)
На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФІНФОРС» підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення заборгованість за тілом кредиту у сумі 13 164,94 грн. 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, згідно зі ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору в розмірі 847,84 грн., пропорційно частині задоволених вимог.
Щодо витрат відповідача на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. суд враховує таке.
У відзиві на позовну заяву представником відповідача – адвокатом Писаренком А.Г. було заявлено попередній орієнтовний розрахунок понесених судових витрат на підставі ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
19.05.2026 року, за допомогою підсистеми «Електронний суд», представник відповідача подав суду заяву про стягнення з позивача понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно положень ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання, зокрема, про те як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до частин 1 та пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону N 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу суду було надано: ордер на надання правничої (правової) допомоги, Договір №02/04/26 від 20.04.2026 року про надання правової допомоги, укладений між Адвокатським бюро «Андрія Писаренка «Інтерлайт» та ОСОБА_1 , Акт прийому-передачу наданих послуг від 18.05.2026 року.
Згідно з актом про надання правничої допомоги від 18.05.2026 вартість наданої правової допомоги складає 10 000,00 грн.
Чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №826/2689/15 від 09 квітня 2019 року).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Враховуючи положення п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати пропорційно розміру відмовлених вимог, та оскільки суд прийшов до висновку до відмови позивачу в задоволенні позовних вимог у відсотковому співвідношенні на 65% (100% - 35 % задоволених вимог), то судові витрати на правничу допомогу, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача, становитимуть 6 500,00 грн. (10000 х 65 % :100).
Керуючись статтями 12, 13, 141, 259, 263-265, 268, 273, 353, 354 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНФОРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНФОРС» заборгованість за кредитним договором №284953-М від 28.05.2021 року в розмірі 13 164,94 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНФОРС» 847,84 грн. судового збору.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНФОРС» на користь ОСОБА_1 6 500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНФОРС», код ЄДРПОУ – 41717584, місцезнаходження: 01042, м. Київ, вул. Іоанна Павла ІІ, буд. 4/6, корп. В, каб. 508-2.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 , адреса – АДРЕСА_1 .

Суддя Подільського 
районного суду 
міста Кропивницького Ірина Миколаївна Шевченко