Справа № 947/12064/26
Провадження № 2-а/947/126/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.06.2026 року
Київський районний суд м. Одеси в складі головуючого – судді Луняченка В.О.
за участю секретаря Макаренко Г.В.,
представника позивача адвокат Баженов Д.В. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-
ВСТАНОВИВ:
До Київського районного суду м. Одеси 23.03.2026 надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції ( скорочене УПП ) в Одеській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по ч.6 ст. 123-1 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 680,00 гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6731092 від 26.02.2026 р. 
Позовні вимоги обгрунтовані як відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення так і наявністю порушення процедури винесення постанови інспектором 2 взводу 4 роти 2 батальйону УПП в Одеській області старшим лейтенантом поліції Гузовським Д.В. який на місті розгляду справи жодних доказів правопорушення не навів а права особи ,яка притягується до адміністративної відповідальністю, проігнорував не надавши можливості отримати правову допомогу. 
Суд, ухвалою від 03.04.2026 року, прийняв даний позов до розгляду та відкрив провадження , а також залучив до участі у справі співвідповідача - Департамент патрульної поліції ( скорочене ДПП). 
Представником УПП в Одеської області та ДПП 15.04.2026 до суду надано письмовий відзив із запереченнями проти позовних вимог з мотивів їх необґрунтованості заявлених вимог , не відповідності вимог дійсності та нормам чинного законодавства та спрямованими на намагання уникнути адміністративної відповідальності. До відзиву надані копія постанови яка є предметом оскарження, Акт проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № ОАР № 045689 від 26.02.2026; товарно-транспортною накладною № ОДЛКМ- 00000000021942, копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI», номерний знак НОМЕР_1 , копія посвідчення водія ОСОБА_1 .
Як встановлено судом 26.02.2026 приблизно о 20 год. 35 хв. в ході виконання службових обов`язків на території блокпоста інспектор 2-го взводу 4-ої роти 2-го батальйону полку УПП в Одеській області ДПП старший лейтенант поліції Гузовський Д.В., виявив за адресою: Одеська обл., Одеський р-н, дорога М-05, 452 км, транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 313 CDI», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням гр. ОСОБА_1 , який керував вищезазначеним транспортним засобом та перевозив вантаж. Виконуючи повноваження у сфері безпеки дорожнього руху на блокпосту, поліцейський, разом із співробітниками Державної служби України з безпеки на транспорті, зупинили транспортний засіб у відповідності до законодавства, та здійснили перевірку документів, дотримання правил користування транспортним засобом, контроль щодо наявності документації відповідно до вимог, встановлених Законами України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух» та ПДР. Згідно Акту № ОАР № 045689 від 26.02.2026, який було підписано водієм ОСОБА_1 із поставленням відмітки «ознайомлений», було виявлено порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт та Наказу Міністерства транспорту та зв`язку України «Про затвердження Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів» від 07.06.2010 № 340 у вигляді відсутності індивідуальної книги водія або графіку змінності водіїв транспортних засобів. 
У звязку із виявленим правопорушенням – керуванням та перевезенням вантажу з порушенням режиму праці та відпочинку, інспектором поліції на місці виявленого правопорушення відносно водія було винесено постанову ЕНА № 6731092 від 26.02.2026 р.про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ст. 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» та ст. 133-1 ч.6 КУпАП та стягненням штрафу.
У постанові зазначено про наявність доказу – Акту. 
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію».
Згідно з п. 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).
За змістом статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху - частини перша і друга статті 121-3. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Склад адміністративного правопорушення - наявність об`єктивних та суб`єктивних ознак, за наявності яких діяння вважається адміністративним правопорушенням. Відсутність хоча б однієї з ознак означає відсутність складу в цілому.
Суть адміністративного правопорушення повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у статті КУпАП або нормах інших нормативно-правових актах, якими передбачена відповідальність за вчинення чітко визначених протиправних дій.
Положеннями ч.6 ст.133-1 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення встановленого режиму праці і відпочинку водіїв у вигляді накладення штрафу на водіїв у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів господарської діяльності - у розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено що з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані:
організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України;
здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху;
забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці;
здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.
Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю. Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.
Статтею 48 цього Закону встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Таким чином законодавцем у приписах статей 48 ЗУ «Про автомобільний транспорт» та ч.6 ст. 133-1 КУпАП визначено склад правопорушення у діях як автомобільних перевізників так і водіїв, однак , ст.18 ЗУ «Про автомобільний транспорт» визначає обов`язки виключно автомобільних перевізників на яких покладено здійснення відповідного контролю з метою забезпечення належного виконання покладених на водіїв обов`язків і не охоплює дії або бездіяльність самих водіїв. 
Стаття 1 ЗУ «Про автомобільний транспорт» містить визначення основних термінів, зокрема,що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч. 1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частина 2 ст. 77 КАС України встановлює, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином у постанові, яка є предметом оскарження, містяться посилання на норми права які у сукупності визначають відповідальність автомобільних перевізників до яких, у розумінні положення ст. 1 та 18 ЗУ ««Про автомобільний транспорт» ОСОБА_1 у даних обставинах не відноситься. 
У своєму відзиві представник відповідачів підтверджував факт притягнення позивача саме відповідно до вимог ч.2 ст. 18 ЗУ ««Про автомобільний транспорт» а також ч.6 ст. 133-1 КУпАП однак у обґрунтуванні наводить факт наявності правопорушення визначеного ч.6 ст. 133-1 КУпАП також ст. 48 ЗУ ««Про автомобільний транспорт» , у тому числі і посилання на правові висновки Верховного Суду зазначені у постанові від 11.02.2020 у справі №820/4624/17 відносяться до положень ст. 48 вказаного Закону. При цьому у відзиві не обґрунтовується вказана розбіжність а також не доводиться що вказана постанова містить помилки або описки.
Стандарти, які встановлює Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року для кримінального провадження, поширено рішеннями Європейського суду з прав людини й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).
Враховуючи презумпцію невинуватості особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, саме на інспектора патрульної поліції покладений тягар доведеності наявності складу правопорушення належними та допустимими доказами.
Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 28 жовтня 2019 року в справі № 161/7041/17, адміністративне провадження № К/9901/23913/18.
Відповідно п. 3 Постанови Пленуму Вищого Адміністративного Суду України № 2 від 06.03.2008 року, постанова про притягнення фізичних осіб до адміністративної відповідальності є правовим актом індивідуальної дії.
Стаття 62 Конституції України встановлює, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи (відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 липня 2020 року у справі № 463/1352/16-а).
У даному випадку суд , проаналізувавши заяви учасників процесу по суті справи ( позов та відзив ) та наявні у матеріалах справи докази, приходить до висновку про те, що а ні при розгляді самої адміністративної справи 26.02.2026 року а ні при розгляді позовної заяви, суб`єктом владних повноважень не доведено наявність у ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення яке охоплюється одночасно приписами ст. 18 Закону України ««Про автомобільний транспорт» та ч.6 ст. 133-1 КУпАП.
У відповідності до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю при відсутності події і складу адміністративного правопорушення. 
Відповідно до вимог ч.1 ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Керуючись ст. ст. 241-243,245,246,250,295 КАС України, суд, - 
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання6 АДРЕСА_1 ) до Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції ( м. Одеса, вул. ак. Корольова, 5), Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ 40108646, адреса: 03048, м. Київ , вул. Ф. Ернста, буд. 3) про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 680,00 гривень по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6731092 від 26.02.2026 р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.6 ст. 133-1 ч.1КУпАП та закрити провадження у адміністративної справі справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Повний текст рішення складено 08.06.2026.
Рішення може бути оскаржено, шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги, протягом десяти днів з дня складення повного рішення. 

Суддя          В. О. Луняченко