ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2597/26 Справа № 202/3154/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Доценко С. І. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді        Агєєва О.В.,
суддів:         Красвітної Т.П., Халаджи О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників, цивільну справу №202/3154/25 за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів та вставлення порядку користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 , ОСОБА_2 — адвоката Туманова Сергія Геннадійовича на ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпра від 17 листопада 2025 року про повернення зустрічної позовної заяви, постановлену у складі судді Доценко С.І.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до Індустріального районного суду міста Дніпра з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди. 
Ухвалою судді від 14 квітня 2025 року у справі відкрито позовне провадження.

14 листопада 2025 року через систему ЄСІТС до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів та вставлення порядку користування житловим приміщенням.

Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 17 листопада 2025 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів та вставлення порядку користування житловим приміщенням - повернуто адвокату Туманову С.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . 

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 — адвокат Туманов С.Г. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що ухвала суду постановлена з неправильним застосуванням норм процесуального права, висновки в ухвалі суду не відповідають обставинам справи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд в оскаржуваній ухвалі зазначив, що первісний позов та зустрічний, не є взаємопов`язаними, задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, а лише призведе до затягування розгляду справи за первісним позовом, а також представником відповідача пропущений строк на звернення із зустрічним позовом.
Вважає, що підставою позову як первісного так і зустрічного є правовідносини, які випливають з права власності на частки в квартирі, тому твердження про те, що позови не взаємопов`язані не відповідає дійсності. Як первісний так і зустрічний позов випливають із одних правовідносин користування спільним майном, які і необхідно врегулювати. 
Звертає увагу, що формально відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву, однак станом на сьогодні триває підготовче судове засідання, жодне з яких поки що не відбулося. Стадія підготовчого засідання і є тією стадією де вирішуються в тому числі питання зустрічного позову. 
Крім того, суд не врахував заборону надмірного формалізму. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції. Необхідність процесуальної економії. 
Зазначає, що у випадку якщо суд вважав, що позов містить недоліки, суд мав би надати строк на їх усунення.
У зв`язку із чим просив ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпра від 17 листопада 2025 року про повернення зустрічної позовної заяви скасувати, зустрічну позовну заяву направити до суду першої інстанції для розгляду по суті.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. 
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до положень частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві (заявникові).

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Повертаючи зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд першої інстанції в оскарженій ухвалі від 17 листопада 2025 року зазначив, що первісний позов та зустрічний, не є взаємопов`язаними, задоволення зустрічного позову не може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, а лише призведе до затягування розгляду справи за первісним позовом. 

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 та п.3 ч.2 ст.49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Відповідно до ч.2 ст.193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Отже, умовами пред`явлення зустрічного позову є взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів. Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень.
Взаємний зв`язок первісного і зустрічного позову може виявлятись у тому, що зустрічна вимога виключає вимогу первісну, або обидва випливають з однієї підстави, або взаємний зв`язок виникає з однорідності обставин виникнення взаємних матеріально-правових вимог між позивачем і відповідачем. Первісний і зустрічний позов можуть бути взаємозв`язаними і тоді, коли підстава зустрічного позову паралізує підставу первісного позову, а тому задоволення вимог відповідача виключає задоволення вимог позивача.
Таким чином, зі змісту ст.193 ЦПК України вбачається, що прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним відноситься до дискреційних повноважень суду, при цьому сам суд першої інстанції визначає взаємопов`язаність позовів (зокрема, виникнення із одних правовідносин, випадок коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, тощо), крім цього, додатково повинен визначитися із доцільністю такого спільного розгляду, що є оціночним поняттям у кожній окремій справі та оцінку цьому може дати виключно суд, що розглядає справу як суд першої інстанції.
Відповідно до ч.3 ст.194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.

Слід зазначити, ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за позовом  ОСОБА_3 до  ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди. 
В ухвалі про відкриття провадження від 14 квітня 2025 року відповідачам надано 15 днів з дня отримання ухвали для подачі відзиву.

Суд встановив, що 15 вересня 2025 року представнику відповідачів адвокату Туманов С.Г. доставлено ухвалу суду про відкриття провадження від 14 квітня 2025 року в його електронний кабінет.
Тобто з 15 вересня 2025 року представник відповідачів адвокат Туманов С.Г. був обізнаний про ухвалу про відкриття провадження у справі за позовом  ОСОБА_3 до  ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди, в якій також роз`яснено про право відповідачів подати до суду відзив на позовну заяву у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, одночасно надіславши копію відзиву з доданими до нього документами позивачу, надавши суду докази такого надіслання. 
Відповідно до ч.1 ст.193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Таким чином відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_5 мали право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву - п`ятнадцятиденний строк, як зазначено в ухвалі суду від 14 квітня 2025 року про відкриття провадження у справі, який у цій справі слід відраховувати від 15 вересня 2025 року з дня, коли адвокат Туманов С.Г. був обізнаний про ухвалу про відкриття провадження у справі, та граничний строк на подання зустрічного позову у цій справі - 30 вересня 2025 року.

14 листопада 2025 через систему ЄСІТС до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів та вставлення порядку користування житловим приміщенням.
Тобто зустрічна позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , подана з порушенням вимог частин першої статті 193 цього Кодексу - з пропуском строку на її подання. Поважних причин пропуску передбаченого законом строку позивачами за зустрічним позовом не вказано.

Крім того, суд встановив, що предметом первісного позову є вимоги про завдання моральної шкоди, що регулюється нормами ЦК України, а предметом зустрічного позову є взаємовідносини сторін про стягнення з позивача коштів за комунальні платежі і встановлення порядку користування житловим приміщенням , що регулюється нормами ЖК України. 
Також, розгляд зустрічного позову потребує встановлення обставин, які мають бути встановлені за допомогою в тому числі експертних досліджень (визначення порядку користування житловим приміщенням). 

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2  не пред`явили зустрічний позов у строк для подання відзиву, не довели, що вони пропустили цей строк з поважних причин, та первісний позов і зустрічний не є взаємопов`язаними, тому обґрунтовано повернув зустрічну позовну заяву. 

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків ухвали суду першої інстанції.

Повернення зустрічної позовної заяви не перешкоджає ОСОБА_1 та ОСОБА_2  у реалізації права звернутись до суду із зазначеними вимогами у самостійному провадженні.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існуютьу державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстави для скасування ухвали Індустріального районного суду міста Дніпра від 17 листопада 2025 року про повернення зустрічної позовної заяви відсутні.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 , ОСОБА_2 — адвоката Туманова Сергія Геннадійовича — залишити без задоволення. 
Ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпра від 17 листопада 2025 року про повернення зустрічної позовної заяви у справі №202/3154/25 — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 28 травня 2026 року.

Судді: