ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, 21018, тел./факс (0432)55-80-00, (0432)55-80-06 E-mail: inbox@vn.arbitr.gov.ua 
___________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"06" травня 2026 р. Cправа № 902/141/26   
Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Андрущенко Г.В.,
за участю представників:
позивача - Філіппова Ольга Андріївна, посвідчення 000538 від 14.01.2026 (в залі суду)
відповідача - Ковальчук Євген Миколайович, посвідчення №1859 від 26.06.2020 (в залі суду)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи 
за позовом: Філіппова Олександра Олександровича ( АДРЕСА_1 )
до: Приватного підприємства "ДІБРОВА ТА" (вул. Героїв України, буд. 70, смт Крижопіль, Крижопільський р-н, Вінницька обл., 24600)
про стягнення 133552,34 грн
В С Т А Н О В И В : 
До Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Філіппова Олександра Олександровича до Приватного підприємства "ДІБРОВА ТА" про стягнення 133552,34 грн заборгованості за виконані роботи. 
Ухвалою суду від 09.02.2026 відкрито провадження у справі №902/141/26 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами (без проведення судового засідання).
25.02.2026 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву (б/н від 24.02.2026). В прохальній частині відзиву серед іншого останній просить суд здійснювати розгляд справи №902/141/26 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін та витребувати матеріали справи №902/1029/24 для огляду у судовому засіданні.
02.03.2026 від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив (б/н від 02.03.2026).
02.03.2026 до суду від представника відповідача надійшли заперечення на клопотання про витребування доказів (вих. №1/2026 від 02.03.2026).
10.03.2026 від представника відповідача до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив (б/н від 09.03.2026).
Ухвалою суду від 06.04.2026 здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 21.04.2026. Також даною ухвалою продовжено строку підготовчого провадження у справі №902/141/26 на 30 днів.
В судовому засіданні 21.04.2026 судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого судового провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 06.05.2026. Також судом задоволено клопотання про витребування матеріалів справи №902/1029/24 для огляду в су/овому засіданні.
21.04.2026 відповідно до листа №902/141/26/408/26 витребувано з архівного відділу Господарського суду Вінницької області матеріали справи №902/1029/24. 
23.04.2026 листом №902/1029/24/415/26 надано для огляду в судовому засіданні матеріали справи №902/1029/24. 
В судовому засіданні 06.05.2026 прийняли участь представники позивача та відповідача.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши представника позивача та відповідача, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у 2023 між Фізичною особою-підприємцем Філіпповим Олександром Олександровичем та Приватним підприємством "ДІБРОВА ТА" було досягнуто домовленість, про те, що позивач виконає послуги з укладання лінолеуму у КНП "Звягельській багатопрофільній лікарні" Звягельської міської ради.
Вищевказана робота була зумовлена тим, що між замовником на той час під назвою - Комунальне некомерційне підприємство "Новоград-Волинське міськрайонне територіальне медичне об`єднання" в подальшому Комунальне некомерційне підприємство "Звягельська багатопрофільна лікарня" Звягельської міської ради, був укладений договір №647 від 15.08.2022 з генпідрядною організацією ПП "Діброва ТА". За вказаним договору було передбачено виконання частини робіт з укладання лінолеума в приміщенні "Звягельської багатопрофільній лікарні".
Під час перемовин щодо укладення договору та у період фактичного виконання зобов`язань ФОП Філіппов Олександр Олександрович проходив військову службу у складі Збройних Сил України та перебував у зоні бойових дій в зв`язку з мобілізацією з 24.02.2022, у зв`язку з цим підготовка проєкту договору здійснювалася Шевчук Ларисою Віталіївною, яка 10.04.2023 направила проєкт договору на адресу ПП "Діброва ТА". 
19.04.2023 року від ПП "Діброва ТА" було отримано відповідь із відкоригованим проєктом договору, що підтверджуються скріншотами з робочого ноутбука Шевчук Лариси Віталіївни. 
В подальшому направлено роздрукований примірник договору засобами поштового зв`язку для підпису ФОП Філіппову О.О. безпосередньо в зону бойових дій. Після підписання ФОП Філіппов О.О. направив підписаний примірник договору на адресу ПП "Діброва ТА". Докази направлення на даний час не збереглись, при цьому, до матеріалів справи додано скріншот листування у месенджері Viber.
Між сторонами не відбулось фактичного реального підписання зазначеного вище договору.
Позивачем взяті не себе зобов`язання виконано в повному обсязі.
Згідно акту наданих послуг №11 від 29.05.2023 сума вартості виконаної роботи склала 141 952,50 грн.
Даний Акт разом був надісланий разом із договором на пошту відповідача, але так і не був оплачений. 
09.09.2024 відповідачу разом із супровідним листом повторно направлено договір та акт засобами поштового зв`язку.
Приватним підприємством "Діброва ТА" здійснено часткову оплату коштів в сумі 80 000,00 грн, що підтверджується банківськими виписками по особовому рахунку.
Заборгованість відповідача перед позивачем за виконані роботи з укладання лінолеуму у КНП "Звягельська багатопрофільна лікарня" Звягельської міської ради становить 61 952,50 грн (141 952,50 грн - 80 000,00 грн).
З огляду на викладене, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання укладеним та таким, що породжує цивільно-правові та господарські зобов`язання, договір про надання послуг з укладання лінолеуму, укладений між Фізичною особою-підприємцем Філіпповим Олександром Олександровичем та Приватним підприємством "Діброва ТА", незважаючи на відсутність підписаного сторонами примірника договору, з моменту фактичного допуску позивача до виконання робіт та здійснення відповідачем часткової оплати та стягнення з Приватного підприємства "Діброва ТА" на користь Фізичної особи-підприємця Філіппова Олександра Олександровича 61 952,50 грн основної заборгованості, 31 952,50 грн інфляційних втрат, 52 703,18 грн пені, 4 990,15 грн 3% річних.
У відзиві на позовну заяву відповідач заперечує проти позову зазначаючи про те, що позовні вимоги позивача не підтверджені належними, допустимими, достовірними доказами. 
Відповідач не заперечує факт наявності певних господарських взаємовідносин між сторонами та здійснення окремих платежів на користь позивача, однак категорично заперечує доведеність погодження всіх істотних умов домовленості у редакції, на яку посилається позивач: належного прийняття відповідачем робіт, розміру саме непогашеної заборгованості у сумі, заявленій у позові, а також моменту виникнення прострочення.
Позовні вимоги ґрунтуються на акті наданих послуг № 11 від 29.05.2023 як на доказі обсягу виконаних робіт, їх вартості, прийняття робіт відповідачем та виникнення обов`язку остаточної оплати. Однак останній не може вважатись належним доказом виконання робіт, оскільки не підписаний зі сторони відповідача, а отже роботи вважаються не прийнятими.
Також відповідач заперечує щодо нарахованих штрафних санкцій, зазначаючи про їх безпідставність нарахування.
У відповіді на відзив на позовну заяву позивач підтримує заявлені позовні вимоги та зазначає, що здійснення часткової оплати після допуску позивача до виконання робіт, фактичного виконання робіт та за відсутності будь-яких письмових зауважень відповідача є юридично значущою поведінкою, яка свідчить про: акцепт зобов`язальних відносин (ст. 642 ЦК України) та наступне схвалення правочину (ст. 241 ЦК України).
Відповідачем не доведено існування між сторонами інших договірних або позадоговірних зобов`язань, альтернативного призначення сплачених коштів, оплати за інші роботи чи інші періоди виконання.
Акт наданих послуг №11 від 29.05.2023 є належним первинним бухгалтерським документом та підтверджує обсяг і вартість фактично виконаних позивачем робіт.
Оцінюючи подані докази та наведені обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 184 Господарського кодексу України при укладенні господарського договору на основі вільного волевиявлення сторін проект договору може бути розроблений за ініціативою будь-якої із сторін у строки, погоджені самими сторонами. Укладення договору на основі вільного волевиявлення сторін може відбуватися у спрощений спосіб або у формі єдиного документа, з додержанням загального порядку укладення договорів, встановленого статтею 181 цього Кодексу.
У статті 181 Господарського кодексу України встановлено, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Відповідно до статті 180 Господарського кодексу України зміст господарського договору становлять умови договору, визначені угодою його сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення господарських зобов`язань, як погоджені сторонами, так і ті, що приймаються ними як обов`язкові умови договору відповідно до законодавства. Господарський договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.
Частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові. Для виконання окремих видів робіт, встановлених законом, підрядник (субпідрядник) зобов`язаний одержати спеціальний дозвіл. До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.
За приписами ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Обов`язковість скріплення правочину печаткою може бути визначена за письмовою домовленістю сторін.
Відповідно до п.п. 1 ч. 1 ст. 208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.
Частинами 1-3 статті 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що надані позивачем на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги, докази, не підтверджують та не доводять існування між сторонами договірних відносин, в тому числі й з урахуванням положень ст. 207 Цивільного кодексу України.
Так, примірник Договору надання послуг долучений до матеріалів справи не містить підпису сторін спору та його укладення заперечується відповідачем.
Крім цього, відповідно до ч. 2 та ч. 3 ст. 181 Господарського кодексу України проект договору може бути запропонований будь-якою з сторін. У разі якщо проект договору викладено як єдиний документ, він надається другій стороні у двох примірниках. Сторона, яка одержала проект договору, у разі згоди з його умовами оформляє договір відповідно до вимог частини першої цієї статті і повертає один примірник договору другій стороні або надсилає відповідь на лист, факсограму тощо у двадцятиденний строк після одержання договору.
Однак матеріали справи не містять доказів направлення примірника укладеного договору на адресу відповідача або передання його уповноваженому представнику відповідача для подальшого оформлення, що свідчить про недотримання позивачем порядку укладення договорів передбаченого ст. 181 Господарського кодексу України.
Більш того, матеріали справи не містять і доказів прийняття виконаних робіт за договором.
При цьому, суд відхиляє як необґрунтоване посилання позивача на приписи ст. 241 ЦК України оскільки застосування положень цих норм можливе виключно за наявності факту вчинення правочинну. В матеріалах справи відсутні будь-які докази укладення договору уповноваженими представниками сторін. Договір та акт надання послуг №11 від 29.05.2023 відповідачем не підписаний. Так само відповідач не вчиняв жодних дій, які б свідчили про прийняття чи схвалення результатів робіт.
Також безпідставним є посилання позивача на положення статті 642 ЦК України, оскільки направлення неукладеного договору або одностороннього акта не може розцінюватися як прийняття пропозиції (акцепт), якщо відсутнє волевиявлення іншої сторони на прийняття таких робіт.
Виходячи із встановлених обставин, суд дійшов висновку про те, що позивачем не доведено факту укладення між сторонами договору надання послуг. 
Таким чином, оскільки матеріали справи не містять доказів укладення сторонами договору надання послуг (виконання робіт), підстави для стягнення з відповідача заборгованості на підставі вказаного правочинну та акту надання послуг №11 від 29.05.2023, які відповідачем не погоджувались, не підписувались та не приймались, відсутні.
З урахуванням чого, й відсутні підстави визнання цього укладеним та таким, що породжує цивільно-правові та господарські зобов`язання сторін.
За таких обставин, оскільки договір між сторонами не укладався, а сам факт виконання та прийняття робіт не підтверджений належними доказами (акт не підписаний відповідачем), правові підстави для стягнення заборгованості відсутні.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 31 952,50 грн інфляційних втрат, 52 703,18 грн пені, 4 990,15 грн 3% річних.
Враховуючи відсутність підтвердження суми боргу основного боргу у стягненні 31 952,50 грн інфляційних втрат, 52 703,18 грн пені, 4 990,15 грн 3% річних необхідно відмовити.
Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно ст.78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
У відповідності до ст.79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стандарт доказування вірогідності доказів на відміну від достатності доказів, підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного суду у справі № 904/2357/20 від 21.08.2020 р.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відхиляючи доводи позивача суд враховує висновки в рішенні ЄСПЛ у справі "Проніна проти України" в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов?язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення.
Суд також зважає, що як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводі сторони (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Руїз Торія проти Іспанії"). Лише той факт, що суд окремо та детально не відповів на кожний аргумент, представлений сторонами, не є свідченням несправедливості процес (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Шевельов проти України").
Приймаючи до уваги все вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні вимог в повному обсязі.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України понесені позивачем судові витрати залишаються за позивачем.
Керуючись ст. ст. 2, 3, 7, 8, 10-18, 42, 45, 46, 73-80, 86, 91, 113, 118, 123, 126, 129, 202, 242, 232-242, 326, 327 ГПК України, суд - 
УХВАЛИВ:
В позові відмовити повністю.
Понесені позивачем судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору залишити за позивачем.
Примірник повного судового рішення направити учасникам в зареєстровані електронні кабінети в підсистемі ЄСІТС "Електронний суд".
Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).
Апеляційна скарга подається у порядку, визначеному ст. 256, 257 ГПК України.
Повне рішення складено 18 травня 2026 р.

Суддя Маслій І.В.  

віддрук. прим.:
1 - до справи