Дата документу 26.05.2026 Справа № 332/4522/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 332/4522/25 
Провадження №22-ц/807/1012/26 
Головуючий в 1-й інстанції – Яцун О.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.,	
суддів:	Подліянової Г.С., Полякова О.З.	
секретар	Волчанова І.М.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2026 року ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 24 лютого 2026 року) у справі за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лисенко Сергій Дмитрович, до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,- 

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лисенко Сергій Дмитрович, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позовної заяви зазначала, що з 27.12.2012 по 26.10.2016 сторони перебували у шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заочним рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 27 лютого 2019 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів, з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 11.10.2018 і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, складеним державним виконавцем Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області, станом на липень 2025 року залишок боргу становить 287 722,76 грн. Станом на день звернення до суду з даним позовом заборгованість за пенею по аліментам за період з жовтня 2018 року по 31.07.2025 становить 2 996 070,79 грн. З урахуванням викладеного, беручи до уваги приписи ст. 196 СК України, позивач просила стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 287 722,76 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2026 року, позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Лисенко Сергій Дмитрович, до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів – задоволено частково.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з жовтня 2018 року по 31.07.2025 в розмірі 187 722,76 грн.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 262,00 грн.
Судовий збір віднесено за рахунок держави.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для зменшення розміру пені по аліментам.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 26.10.2016 розірвано. Рішення суду набрало законної сили.

В шлюбі у позивача та відповідача народився син – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 .

Заочним рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 27.02.2019 в рамках справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, з відповідача на користь позивача були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 11.10.2018 та до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду набрало законної сили.

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 04.08.2025, складеним державним виконавцем Оріхівського відділу державної виконавчої служби у Пологівському районі Запорізької області, станом на липень 2025 року залишок боргу становить 287 722,76 грн.

Згідно розрахунку, здійсненого позивачем, розмір пені за період з жовтня 2018 року по 31.07.2025 становить 2 996 070,79 грн.

Суд першої інстанції погодився з розрахунком пені, здійсненим позивачем, з боку відповідача він не оспорюється, альтернативного розрахунку ним не подано.

В ході розгляду справи судом встановлено та підтверджено з боку відповідача відповідними доказами, що він має статус учасника бойових дій; має суттєве погіршення стану свого здоров`я внаслідок бойових дій; є інвалідом ІІ групи та згідно з медичною документацією, потребує постійного лікування.

Узагальнюючи доводи сторін, з огляду на встановлені під час розгляду справи обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню в розмірі 187 722,76 грн. Пропорційно задоволеним вимовам позову стягнуто витрати на правничу допомогу у розмірі 3262,00 грн. 

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного. 

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду переглядає законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені по аліментам у відповідності до приписів ч.2 ст. 196 СК України.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року в справі № 758/10761/13-ц (провадження № 61?19815сво19), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року в справі № 206/4992/21 (провадження № 61-12735сво23)).

Сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (частина перша статті 15 СК України).

Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України).

Учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів.

Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року в справі № 206/4992/21 (провадження № 61-12735сво23)).

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 181 СК України).

У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" (частина перша статті 196 СК України).

Положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів (див, зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2025 року в справі № 206/4992/21 (провадження № 61-12735сво23)).

Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. При застосуванні формулювання "не більше 100 відсотків заборгованості" в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Колегія суддів, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання "не більше 100 відсотків заборгованості" означає, що розмір пені не повинен перевищувати розміру заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21)).

Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві (див.: пункт 8.25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19), пункт 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18)).

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (частина друга статті 196 СК України).

У частині першій статті 196 СК України встановлено максимальну межу для пені, її розмір не повинен перевищувати розміру заборгованості, на яку вона нараховується. Окрім цього в сфері судового розсуду перебуває вирішення питання про зменшення пені (частина друга статті 196 СК). Тобто алгоритм визначення розміру пені, який підлягає стягненню на користь одержувача аліментів, полягає в наступному: спочатку, з урахуванням максимальної межі, визначається пеня; після цього з`ясовується чи є підстави для її зменшення;

При вирішенні питання про стягнення пені (статті 196 СК) законодавець надає суду право зменшувати розмір пені, а не звільняти платника аліментів від її сплати.

Тлумачення частини другої статті 196 СК свідчить, що в ній не передбачено вимог щодо обов`язкової наявності одночасно двох підстав, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них. Суд при вирішенні питання про зменшення розміру неустойки враховує матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів.

Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів як підставу для зменшення розміру пені. Такий матеріальний та/або сімейний стан платника аліментів має доводитися платником на момент коли відбулося прострочення чи повна несплата аліментів.

Визначення справедливого та розумного розміру пені при застосуванні конструкції зменшення розміру пені належить до суддівського розсуду. Суд має забезпечити, щоб зменшення пені не порушувало права одержувача аліментів, але водночас не створювало надмірного фінансового навантаження для платника аліментів. Пеня має бути співрозмірною з правопорушенням (зокрема, прострочення, невиконанням зобов`язань, наявність/відсутність часткової оплати). Розмір пені має залишатися співрозмірним із розміром основного зобов`язання, тому суд не може зменшувати пеню до такої міри, що виключала б її роль як "стимулу" для своєчасного виконання аліментних зобов`язань.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідач у справі не заперечував щодо факту наявності заборгованості зі сплати аліментів, між тим зазначав, що при вирішенні спору між сторонами слід врахувати зміни сімейного стану відповідача, а також стану його здоров`я, який впливає на можливість працювати та матеріально забезпечувати родину.

ОСОБА_2 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_2 (а.с.61)

Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України №113 від 16.04.2025 року ОСОБА_2 звільнено з військової служби у відповідності до п.п.б п.2 ч.4 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» за станом здоров`я (а.с.73).

Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 245/25/1897/В від 30.06.2025 ОСОБА_2 має обмеження життєдіяльності вираженого ступеня до пересування, трудової діяльності та легкого ступеня до самообслуговування, відповідає статусу особи з інвалідністю, що дозволяє встановити другу групу інвалідності, строком на три роки. Основний діагноз – травма стегнової артерії, супутні діагнози:дегенерація макули та заднього полюса, моноплегія нижньої кінцівки. Захворювання одержані в період проходження військової служби. (а.с.78-79).

30.12.2023 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 (а.с.64).

ОСОБА_6 та ОСОБА_2 відповідно до довідки Управління соціального захисту населення в Приморському району Департаменту праці та соціального політики Одеської міської ради №03-340 від 06.03.2024 року є такими, що мають право на пільги, передбачені законодавством України для багатодітних сімей (а.с.63).

Враховуючи надані відповідачем на дослідження докази, суд першої інстанції дійшов вірних висновків, що у період виникнення заборгованості по аліментам відповідач під час проходження військової служби отримав поранення, яке потребує тривалого лікування, призвело до встановлення групи інвалідності, втрати працездатності, що в свою чергу має наслідком зміну матеріального стану відповідача, оскільки ОСОБА_2 звільнений з військової служби , можливість трудової діяльності у зв`язку із травмою є обмеженою. Крім того, змінився сімейний стан відповідача, який одружився, сім`я відповідача має статус багатодітної. Враховуючи викладене, наявні підстави передбачені ч.2 ст. 196 СК України для зменшення розміру пені по аліментам. Вказана сума зменшена на 100000,00 грн., при цьому розмір пені, що підлягає стягненню становить 187722,76 грн. і залишатися співрозмірним із розміром основного зобов`язання, при цьому не виключає роль як "стимулу" для своєчасного виконання аліментних зобов`язань.

Ухвалюючи рішення у цій справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що вказані позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 лютого 2026 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 27 травня 2026 року.

Головуючий С.В. Кухар

Судді: Г.С. Подліянова 

О.З. Поляков