ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/131/17  Номер провадження 11-кп/814/110/26	Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1  Доповідач ап. інст. ОСОБА_2 	

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:
головуючого – ОСОБА_2 , 
суддів – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
із секретарем – ОСОБА_5 ,
за участі прокурора – ОСОБА_6 ,
захисників – адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , 
обвинувачених – ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №42016170000000031 за апеляційною скаргою прокурора прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 на вирок Шевченківського (Октябрського) районного суду м. Полтави від 09 липня 2018 року,

встановила:
Цим вироком 
ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Калуш, Івано-Франківської області, українця, громадянина України, одруженого, пенсіонера, особи з інвалідністю ІІ групи, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст. 89 КК України не судимого,
засуджено за ч. 1 ст. 355 КК України на 01 рік 06 місяців 18 днів обмеження волі, 
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення в період з 18 серпня 2016 року по 10 листопада 2016 року та з 23 грудня 2016 року по 20 лютого 2017 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за 2 дні позбавлення волі, звільнено від подальшого відбування покарання у зв`язку з відбуттям.
За ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 189 КК України визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні кримінального правопорушення.
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Полтава Полтавської області, громадянина України, одруженого, маючого 2 неповнолітніх дітей, із середньою спеціальною освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 19 вересня 2012 року Октябрським районним судом м. Полтави за ч. 5 ст. 27, ч. 3, ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 на 3 роки позбавлення волі, звільненого 05 червня 2014 року у зв`язку з амністією.
за ч.ч. 2, 4 ст. 189 КК України визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні кримінального правопорушення.
ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Полтави Полтавської області, громадянина України, розлученого, маючого на утриманні 1 неповнолітню дитину, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до ст. 89 КК України не судимого,
за ч. 2 ст. 189 КК України визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні кримінального правопорушення.
ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця с. Батьки Зіньківського району Полтавської області, громадянина України, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , не судимого,
за ч. 2 ст. 189 КК України визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні кримінального правопорушення.
ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Полтави Полтавської області, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні 2 неповнолітніх дітей, із вищою освітою, працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_5 , не судимого,
за ч. 2 ст. 189 КК України визнано невинуватим та виправдано за недоведеністю його участі у вчиненні кримінального правопорушення.
Запобіжні заходи обвинуваченим у вигляді застави скасовано та повернуто застави заставодавцям.
Вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно з вироком суду ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 355 КК України за таких обставин.
У період часу з кінця травня по 18 серпня 2016 року ОСОБА_10 умисно, із погрозами застосування насильства над потерпілим ОСОБА_15 , в телефонних розмовах та періодичних особистих зустрічах примушував останнього до виконання цивільно-правових зобов`язань із повернення боргу в сумі 10 000 доларів США, отриманого згідно розписки від 02.05.2014, в еквівалентній сумі в гривнях на два роки, ОСОБА_16 та ОСОБА_15 у ОСОБА_17 - дружини ОСОБА_10 .
18.08.2016 ОСОБА_10 , перебуваючи в «Джек Барі» за адресою: буд. 1/27, вул. Котляревського, м. Полтава, випадково побачив ОСОБА_15 , який проїздив поряд на автомобілі Мерседес-Бенц д.н.з. НОМЕР_1 , підійшов до вказаного автомобіля та із погрозами насильством змушував потерпілого вийти із автомобіля, обмежуючи рух вказаного транспортного засобу і спонукаючи з`ясувати виниклі між ними стосунки. Через кілька хвилин, по прибуттю працівників патрульної поліції, він отримав від ОСОБА_15 10 000 грн., одразу після чого був затриманий поліцією особливого призначення.
Окрім того, суд визнав недоведеним таке обвинувачення. 
1. Органом досудового розслідування ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.
ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_11 21.12.2015 зайшли у приміщення магазину піротехніки за адресою: АДРЕСА_6 , де з погрозою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_18 пред`явили йому вимогу передачі їм неіснуючого боргу - коштів у сумі 42 000 доларів США, (що згідно курсу національної валюти встановленого НБУ на 21.12.2015 становило 988 949 грн. 38 коп. та є особливо великим розміром) при цьому залякували та подавляли волю потерпілого ОСОБА_18 , внаслідок чого останній злякався та сприйняв вказані погрози реальними, але кошти не передав внаслідок їх відсутності.
У подальшому, приблизно через тиждень, точної дати не встановлено, ОСОБА_10 по телефону призначив зустріч ОСОБА_18 в кафе «Старт». Того ж дня, в обідній час, ОСОБА_18 на вимогу ОСОБА_10 прийшов до приміщення кафе «Старт», що розташоване за адресою: м. Полтава, вул. Соборності (Жовтнева), буд. 46, де ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та інші невстановлені особи сіли з ОСОБА_18 за окремий столик, після чого ОСОБА_10 за попередньою змовою з ОСОБА_11 , повідомив, що ОСОБА_18 заборгував жителям м. Одеси 42 000 доларів США та їх потрібно віддавати, на що останній заперечив свій борг, але ОСОБА_10 в погрозливій формі потерпілому повідомив, що той має тиждень часу зібрати кошти, та попередив щоб потерпілий не звертався до правоохоронних органів, бо «йому життя не буде». Вказані погрози та вимоги ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , ОСОБА_18 сприйняв як реальні та пішов з кафе.
Далі у другій половині січня 2016 року, точної дати не встановлено, ОСОБА_10 по телефону призначив зустріч ОСОБА_18 в кафе «Старт». Того ж дня, ОСОБА_18 на вимогу ОСОБА_10 прийшов до приміщення кафе «Старт», що розташоване за адресою: м. Полтава, вул. Соборності (Жовтнева), буд. 46, де були присутні ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , після чого ОСОБА_10 з ОСОБА_19 , повторно повідомив ОСОБА_18 , що він заборгував жителям м. Одеси 42 000 доларів США, які необхідно віддавати та погрожував виколоти око у разі неповернення боргу. При цьому ОСОБА_19 підтверджував погрози ОСОБА_10 , та останній його зупиняв і розпочинав розмову сам. ОСОБА_18 вказані погрози і вимоги ОСОБА_10 та ОСОБА_19 сприйняв як реальні, тому вирішив не провокувати конфлікт та повідомив, що збирає кошти, після чого пішов. 
В подальшому ОСОБА_18 , не передаючи кошти обвинуваченим, звернувся до правоохоронних органів із заявою про злочин.
2. Окрім того, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 обвинувачуються у вчиненні злочину за таких обставин.
30.05.2016 ОСОБА_10 по телефону призначив зустріч ОСОБА_15 в кафе «Старт». Того ж дня, ОСОБА_15 на вимогу ОСОБА_10 прийшов до приміщення кафе «Старт», що розташоване за адресою: м. Полтава, вул. Соборності (Жовтнева), буд. 46, де ОСОБА_10 , реалізуючи злочинний намір, діючи за попередньою змовою групою осіб з невстановленою особою на прізвисько « ОСОБА_20 », переслідуючи корисливий мотив, діючи з прямим умислом, направленим на вимагання коштів, пред`явив протиправну вимогу ОСОБА_15 про передачу обвинуваченому коштів у розмірі 10 000 доларів США, (що згідно курсу національної валюти гривні становило 250 136 грн. 20 коп. та є великим розміром) які нібито останній заборгував жителям м. Одеси. На заперечення ОСОБА_15 наявності такого боргу та знайомих з м. Одеси, ОСОБА_10 зателефонував невстановленій слідством особі, яка в свою чергою представилась «Шахом» та повідомила, що до нього звернулась жінка з м. Полтави, якій потерпілий заборгував. Після цього ОСОБА_10 у грубій формі пред`явив ОСОБА_15 вимогу передачі йому грошей у сумі 10 000 доларів США, хоча б частину з яких необхідно передати до 21 год. того дня. При цьому ОСОБА_10 висловив погрози у разі виїзду ОСОБА_15 з м. Полтави, що його все одно знайдуть та йому «життя не буде».
Внаслідок таких дій ОСОБА_10 , сприймаючи погрози реально та переживаючи за своє життя, ОСОБА_15 того ж вечора, поблизу ресторану «Версаль» за адресою: м. Полтава, вул. Соборності (Жовтнева), буд. 31, передав йому кошти в сумі 1 000 доларів США, (що згідно курсу національної валюти на 30 травня 2016 року становило 25 136 грн. 2 коп.), після чого ОСОБА_10 висловив вимогу у передачі решти суми коштів у найкоротші строки.
У подальшому протягом червня-серпня 2016 року ОСОБА_10 телефонував ОСОБА_15 та вимагав кошти.
Далі 19.06.2016 близько 11:00 год., ОСОБА_10 , перебуваючи за кермом автомобіля «Мерседес-Бенц» д.н.з. НОМЕР_2 , на перехресті вул. Сінна та вул. Шевченка у м. Полтава, заблокував ОСОБА_15 , який перебував у автомобілі «Мерседес-Бенц» д.н.з. НОМЕР_1 та зупинився на червоний сигнал світлофора. Вийшовши з автомобіля, ОСОБА_10 через відкрите вікно лівих передніх дверей наніс ОСОБА_15 удар кулаком в обличчя, при цьому пред`явив протиправну вимогу про передачу йому коштів в рахунок сплати неіснуючого боргу.
У ході вчинення вимагання, ОСОБА_10 , побачив на ОСОБА_15 вироби із золота та, застосовуючи фізичну силу, притиснув руку ОСОБА_15 до керма автомобіля та зняв з пальця його лівої руки перстень з золота, вартістю 10 000 грн., з шиї ланцюжок із золота, вартістю 50 000 грн., на якому була золота ладанка вартістю 10 000 грн. Після чого наказав ОСОБА_15 переїхати до узбіччя та зателефонував невстановленій особі на прізвисько « ОСОБА_20 », який також по телефону вимагав у ОСОБА_15 кошти, при цьому ОСОБА_10 , застосовуючи погрози насильства над потерпілим, вимагав кошти у потерпілого та повідомив що у нього є час до вечора зібрати кошти, після чого відпустив його.
У подальшому, 18.08.2016, близько 16 год. 40 хв., ОСОБА_10 , за попередньою змовою з ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , перебуваючи поблизу ТЦ «ЦУМ» на вул. Котляревського в м. Полтава, діючи повторно, з прямим умислом, направленим на вимагання коштів у ОСОБА_15 , заблокували потерпілого в належному йому транспортному засобі «Мерседес-Бенц», д.н.з НОМЕР_1 , який саме проїздив поруч. Зокрема, ОСОБА_10 став на шляху автомобіля потерпілого разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_12 підійшов до вікна лівих передніх дверей автомобіля, стукав у вікно та вимагав відчинити двері. Перешкоджаючи руху потерпілого, всупереч його волі, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , використовуючи свою чисельну перевагу, залякуючи та подавляючи волю ОСОБА_15 , з метою примусити останнього передати їм кошти, стали погрожувати останньому застосуванням фізичного насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та пошкодженням його майна, намагалися із застосуванням сили проникнути до автомобіля, при цьому ОСОБА_10 , використовуючи ніж, прорізав шину на передньому колесі автомобіля, пошкодивши таким чином майно потерпілого.
Дії ОСОБА_13 виразились у блокуванні автомобіля шляхом перегородження йому дороги з метою унеможливлення руху, утриманням рук на капоті автомобіля, погрозах потерпілому фізичною розправою та нецензурній лайці, жестах руками, сидінні на капоті та лівому передньому крилі автомобіля.
Дії ОСОБА_12 виразились у блокуванні автомобіля шляхом перегородження йому дороги з метою унеможливлення руху, погрозах потерпілому фізичною розправою та нецензурній лайці, вимогах вийти чи відчинити автомобіль, жестах руками, сидінні на лівому передньому крилі автомобіля.
Дії ОСОБА_14 виразились у блокуванні автомобіля шляхом перегородження йому дороги з метою унеможливлення руху, погрозах потерпілому фізичною розправою в тому числі погрозах застосування предмету, схожого на пістолет, шляхом його демонстрації, нецензурній лайці, вимогах вийти чи відчинити автомобіль, жестах руками, смиканні за дверні ручки автомобіля та намаганнях відчинити дверцята таким чином.
Дії ОСОБА_11 виразились у жестах руками, які потерпілий сприйняв як погрози, керуванні діями ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , перебуваючи з правого боку від автомобіля відносно потерпілого на тротуарі.
Вказані дії обвинувачених ОСОБА_15 сприймав їх як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, а також загрозу заподіяння шкоди належному йому майну, в зв`язку з чим змушений був підкоритися пред`явленій протиправній вимозі передав ОСОБА_10 через відчинене вікно автомобіля грошові кошти в розмірі 10 000 грн., поклавши їх у сумку останнього.
Виправдовуючи ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 189 КК України, місцевий суд зазначив, що звукозапис, наданий потерпілим, та похідний від нього висновок судово-криміналістичної експертизи № 13670 від 05.01.2017 є недопустимими доказами, оскільки наданий на дослідження звукозапис розмови потерпілого здобутий всупереч вимогам чинного кримінального процесуального законодавства. Крім того, інші наявні у матеріалах кримінального провадження докази не доводять винуватість обвинувачених у вчиненні злочину та здобуті в іншому кримінальному провадженні з порушенням вимог діючого законодавства. 
Виправдовуючи ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 186 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, суд зазначив, що прокурор не надав доказів, що підтверджують винуватість обвинувачених у вчиненні інкримінованих правопорушень. Дії ОСОБА_10 суд перекваліфікував з ч.3 ст. 189 КК України на ч. 1 ст. 355 КК України, оскільки дійшов висновку, що обвинувачений примушував ОСОБА_15 до виконання цивільно-правових зобов`язань з погрозою насильства над потерпілим.
У апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду, постановити новий, яким визнати винуватими та призначити покарання:
ОСОБА_13 ОСОБА_14 та ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 189 КК України - по 4 роки позбавлення волі кожному, 
ОСОБА_11 :
-за ч. 2 ст. 189 КК України - 4 роки позбавлення волі;
-за ч. 4 ст. 189 КК України - 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, визначити остаточне покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.
ОСОБА_10 :
-за ч. 2 ст. 186 КК України - 4 роки позбавлення волі;
-за ч. 3 ст. 189 КК України - 6 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна;
-за ч. 4 ст. 189 КК України - 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, визначити остаточне покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.
Свої вимоги обґрунтовує такими доводами.
За епізодом вимагання відносно ОСОБА_21 вважає безпідставним висновок про визнання СD-R диску з розмовами та висновку судово-криміналістичної експертизи № 13670 недопустимими доказами та зазначає про необґрунтованість висновку суду про співпрацю потерпілого з слідством та прокуратурою Полтавської області з огляду на наявність іншої заяви потерпілого про вчинення щодо нього вимагання також іншою особою.
За епізодом вимагання відносно ОСОБА_15 суд без належних правових підстав визнав доказом розписку, яка свідчить про нібито наявність цивільно-правових відносин між обвинуваченим та потерпілим ОСОБА_15 та, як наслідок, безпідставно перекваліфікував дії ОСОБА_10 з ч.3 ст.189 на ч. 1 ст. 355 КК України. 
Також, суд необґрунтовано визнав недопустимими доказами протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.08.2016 та протокол огляду від 18.08.2016, оскільки ці докази здобуті у відповідності до положень КПК України. 
Крім того, пошкодження автомобіля ОСОБА_15 , яке судом визнано недоведеним, повністю підтверджуються наявними в матеріалах кримінального провадження висновком судово-трасологічної експертизи №1961 від 20.10.2016, показаннями потерпілого, працівників поліції, протоколами та відеозаписами за результатами негласних слідчих дій, дослідженими обліково-реєстраційними документами та аудіо записами телефонних розмов. 
Вважає безпідставним визнання місцевим судом протоколів за результатами негласних слідчих (розшукових) дій, оскільки ці дії проводились у відповідності до положень КПК, на підставі відповідних рішень слідчого судді.
Інші учасники провадження вирок не оскаржували.
Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку апеляційної скарги, обвинувачених та їх захисників, які просили вирок суду залишити без змін, потерпілих, які підтвердили факт вчинення щодо них відповідних злочинів, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, дослідивши докази, колегія суддів дійшла такого висновку.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. 
При цьому, згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України, ст.17 КПК України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. 
Винуватість особи має бути доведена стороною обвинувачення поза розумним сумнівом (ч. 2 ст. 17 КПК України).
Отже, при вирішенні питання про вину обвинуваченої особи, не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.
Суд першої інстанції, виправдовуючи ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за фактом вимагання щодо ОСОБА_18 , зробив ґрунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, та дійшов правомірного висновку про те, що вони не підтверджують вчинення обвинуваченими інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.
Обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_11 причетність до цього кримінального правопорушення заперечили.
В обґрунтування обвинувачення у вчиненні цього злочину орган досудового розслідування надав такі докази: показання потерпілого ОСОБА_18 , протоколи слідчого експерименту за участі потерпілого та пред`явлення йому осіб для впізнання за фотознімками, звукозаписи розмов із обвинуваченими, самостійно зроблені потерпілим, висновком судово-криміналістичної експертизи, предметом дослідження якої були вказані звукозаписи.
Згідно зі ст. 98 КПК України, до документів, як речових доказів, за умови наявності в них відомостей, передбачених ч. 1 ст. 99 КПК України, можуть належати матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації.
Під час вирішення питання про залучення таких документів до кримінального провадження як доказів необхідно керуватися Рішенням Конституційного Суду України (КСУ) в справі за конституційним поданням СБУ щодо офіційного тлумачення положення ч. 3 ст. 62 Конституції України від 20.10.2011 № 12-рп/2011, згідно з яким одержання фактичних даних будь-якими фізичними або юридичними особами внаслідок вчинення ними ініціативних, цілеспрямованих, а не ситуативних (випадкових) дій із застосуванням власних (приватних) технічних засобів злочинного діяння розцінюється як незаконне обмеження або порушення основоположних прав і свобод людини та громадянина, гарантованих Конституцією України, і є підставою для визнання поданих доказів недопустимими.
У даному випадку потерпілий, записуючи на власні технічні засоби розмову із обвинуваченими, за власною ініціативою та безконтрольно здійснював оперативно-розшукову діяльність, що заборонено законом.
З урахуванням викладеного вище, отримані слідчим в рамках кримінального провадження №42016170000000031 від 27.01.2016 від ОСОБА_18 звукозаписи розмов потерпілого під час зустрічей з обвинуваченими в кафе «Старт» у грудні 2015 року та січні 2016 року, які самостійно виконані ОСОБА_18 в позапроцесуальному порядку на невідомі технічні засоби та технічні носії інформації не можуть бути прийняті в якості допустимих доказів обвинувачення, оскільки не мають жодних гарантій від можливого монтажу та отримані незаконним шляхом, з огляду на обов`язковість дотримання вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України.
Відповідно, висновок судово-криміналістичної експертизи № 13670 від 05.01.2017 (т.3 а. с. 3-7), предметом дослідження якої були вищезазначені звукозаписи, теж є недопустимим доказом.
Отже, про наявність обставин вимагання коштів свідчать лише показання потерпілого ОСОБА_18 та похідні від них докази - протокол слідчого експерименту, а також протоколи впізнання ним ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Жодними іншими належними та допустимими доказами ці показання потерпілого не підтверджуються, а тому безперечно не доводять винуватість ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого їм злочину.
Також колегія суддів враховує той факт, що ОСОБА_18 безпосередньо після того, як, з його слів, йому була пред`явлена вимога про передачу грошових коштів та висловлені погрози, протягом грудня 2015 – січня 2016 року, до правоохоронних органів із заявою про вчинення злочину не звертався, а подав відповідну заяву лише 21.08.2016.
Місцевий суд правомірно врахував, що у матеріалах кримінального провадження відсутні докази, що підтверджують спричинення шкоди ОСОБА_18 , оскільки його майно не пошкоджено, грошові кошти він обвинуваченим не передавав та в подальшому ОСОБА_10 та ОСОБА_11 більше не ініціювали із ним зустрічей, про що потерпілий сам зазначав суду. Крім того, ОСОБА_18 цивільний позов про спричинення йому майнової чи моральної шкоди не заявляв.
Враховуючи, що інші докази суду не надані, можливість їх збирання наразі є вичерпаною, з огляду на тривалість досудового розслідування та судового розгляду із наданням можливості сторонам обстоювати свої позиції, які в свою чергу жодних додаткових клопотань не заявили, доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення щодо винуватості ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, в ході апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження. 
Тому апеляційна скарга прокурора в цій частині задоволенню не підлягає.
Разом з тим, доводи прокурора про доведеність винуватості ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,  ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 у вчиненні вимагання у потерпілого ОСОБА_15 , а також про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні грабежу потерпілого ОСОБА_15 , є слушними.
Обвинувачений ОСОБА_10 під час розгляду справи у місцевому суді свою вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях не визнав та відмовився давати показання на підставі ст. 63 Конституції України.
Обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 як у суді першої інстанції, так і у апеляційному суді свою вину у інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнали та зазначили, що на місці події 18.08.2016 опинилися випадково, прийшовши подивитися на натовп людей, що зібрався навколо автомобіля «Мерседес».
В той же час, потерпілий ОСОБА_15 під час допиту в апеляційному суді повідомив, що ОСОБА_10 ініціював з ним зустріч, під час якої повідомив, що особа на прізвисько « ОСОБА_20 » із Одеси стверджує, що потерпілий винен кошти в сумі 10 тисяч доларів США. При цьому погрожував фізичною розправою. Особа на прізвисько « ОСОБА_20 » по телефону підтвердила таку вимогу. Побоюючись погроз, потерпілий знайшов і передав ОСОБА_10 1 тисячу доларів США. Надалі ОСОБА_10 та «Шах» неодноразово телефонували йому, вимагаючи передати гроші та погрожуючи фізичною розправою. В подальшому ОСОБА_10 зустрів його на перехресті вулиць Шевченка – Сінна у м.Полтаві, змусив зупинити автомобіль та забрав золотий ланцюжок з ладанкою і каблучку. Надалі теж ОСОБА_10 йому при зустрічі погрожував пістолетом, змушуючи передати кошти. Вказав, що погрози застосування насильства він сприймав реально, був змушений переховуватись та навіть на певний час виїжджати з міста, у зв`язку з чим звернувся до правоохоронного органу із відповідною заявою. В подальшому отримав від правоохоронного органу 10 тисяч гривень для передання ОСОБА_10 та поїхав на автомобілі із цими коштами по місту. Біля «Джек Бару» по вул.Котляревського в м.Полтаві до нього підбігла компанія з 5-6 чоловіків, які перегородили автомобілю дорогу, порізали колесо, намагались відчинити дверцята автомобіля, стукали у вікна. Далі ОСОБА_10 взяв у нього вказані вище кошти. Вказав, що на час апеляційного розгляду не пам`ятає конкретних дат та деталей події, однак підтвердив свої показання, які давав під час досудового розслідування та у місцевому суді.
В заяві про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_15 вказав, що такі події відбувались протягом травня – серпня 2016 року, зокрема, перша зустріч з ОСОБА_10 відбулась 30.05.2016, а пограбування ОСОБА_10 вчинив 19.06.2016.
В ході слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_15 підтвердив свої показання про пограбування та вимагання коштів та детально продемонстрував на місці обставини цих подій. Вказав, що 18.08.2016 неподалік ЦУМа у м.Полтаві його автомобіль зупинили 5 осіб – ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ще один чоловік, високий із темним волоссям. ОСОБА_10 та ОСОБА_11 керували діями інших осіб, темноволосий чоловік демонстрував пістолет, інші блокували автомобіль та заважали його руху, намагались відчинити автомобіль. ОСОБА_10 порізав колесо ножем, вимагав гроші, змусив продемонструвати вміст сумки потерпілого та покласти усі наявні кошти, в сумі 10000 грн, до сумки обвинуваченого.
Під час пред`явлення осіб за фотознімками 04.08.2016 та 19.08.2016 ОСОБА_15 впізнав ОСОБА_10 як особу на прізвисько « ОСОБА_22 », який протягом травня-серпня 2016 здійснював у нього вимагання грошових коштів; ОСОБА_11 - як особу, яка разом з чоловіком на прізвисько « ОСОБА_22 » вимагав у нього кошти; ОСОБА_14 - як чоловіка, який погрожував йому пістолетом, що знаходився у сумці, біля нічного клубу «Джек Бар»; ОСОБА_12 та ОСОБА_13 - як чоловіків, які йому погрожували фізичною розправою разом з « ОСОБА_23 » біля нічного клубу «Джек Бар».
Вказані слідчі дії проведені у відповідності з положеннями ст.228 КПК України, а тому протоколи, складені за їх результатом, є належними та допустимими доказами.
Висновок місцевого суду про недопустимість як доказів протоколів впізнання за фотознімками з огляду на можливість проведення впізнання осіб безпосередньо, суперечить положенням ч.6 ст.228 КПК України, згідно з якими за необхідності впізнання може проводитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених у частинах першій і другій цієї статті. 
При цьому обов`язковість обґрунтування слідчим необхідності проведення впізнання саме за фотознімками законодавством не передбачено, що узгоджується з висновками, викладеними у постанові першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.02.2020 у справі № 442/6175/18. Крім того, положення ст. 228 КПК України не містять вимог щодо проведення перехресного допиту та надання згоди особами, фотознімки яких надаються на впізнання.
Протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_15 від 04.08.2016, підтверджено факт, що особи, підписані як « ОСОБА_22 » та «Шах» неодноразово телефонували потерпілому протягом червня 2016 року. (т.2 а.с.117-133)
Також слідчим оглянуто надані потерпілим ОСОБА_15 фотознімки, якими підтверджується факт наявності у нього ланцюжка з ладанкою та каблучки із металу жовтого кольору. (Т. 2 а.с. 114-116)
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає доведеним факт належності потерпілому вказаних предметів. При цьому, всупереч доводам сторони захисту, відсутність доказів на підтвердження вартості вказаного майна не спростовує висновку про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні грабежу, оскільки цей злочин є закінченим з моменту відкритого заволодіння майном, незалежно від фактичної його вартості.
Відповідно до протоколу огляду від 18.08.2016, в присутності потерпілого ОСОБА_15 та понятих оглянуто грошові купюри, з яких зроблені ксерокопії, номіналом по 200 грн. в кількості 50 штук на загальну суму 10 000 грн., оброблено їх хімічною речовиною «Промінь 1» з ознаками світіння та в присутності понятих вручено потерпілому ОСОБА_15 (Т. 2 а.с. 145-164).
Із довідки №2129115/14/01-18 від 26.07.2018 вбачається, що зазначені кошти в сумі 10 000 грн видавалися УКР ГУНП в Полтавській області для забезпечення здійснення контролю за вчиненням злочину у кримінальному провадженні №12016170000000368 за ч. 2 ст. 189 КК України. (Т. 5 а.с. 223)
В ході обшуку ОСОБА_10 під час затримання 18.08.2016 виявлено та вилучено із барсетки обвинуваченого грошові кошти номіналом 200 грн, на яких виявлені ознаки світіння зеленого кольору та які за серіями та номерами збігаються з тими, які використовувались під час спеціального слідчого експерименту, а також барсетку, на одній із кишень якої виявлено характерне світіння під люмінесцентним випромінюванням. На вказаних коштах та барсетці згідно з висновком судово-хімічної експертизи №124 від 29.09.2016 виявлено нашарування спеціальної хімічної речовини, яка збігається із використаною під час помітки купюр грошових коштів, переданих ОСОБА_10 потерпілим.
Всупереч доводам сторони захисту, освідування ОСОБА_10 проведено уповноваженою особою, на підставі постанови прокурора від 17.08.2016, згідно з положеннями ст. 241 КПК України. Постанова прокурора відповідає вимогам КПК України та містить підстави слідчої дії. При цьому вказівка в мотивувальній частині рішення про проведення освідування ОСОБА_24 , є явною технічною помилкою та не тягне за собою визнання протоколу за результатом цієї слідчої дії недопустимим доказом. В той же час, доказів, що мають значення для кримінального провадження, під час цієї слідчої дії не виявлено.
З протоколу огляду місця події від 18.08.2016 вбачається, що автомобіль потерпілого має пошкодження у виді порізу шини.
Згідно з висновком судово-трасологічної експертизи №1961 від 20.10.2016 на зовнішній (відносно диска) боковій поверхні шини автомобіля потерпілого є наскрізне, щілеподібне, колото-різане пошкодження лінійної форми, шириною 12 мм, утворене в результаті механічної дії стороннього плаского предмета з однією гострою робочою частиною (однолезовий клинок ножа та інше). Вказане пошкодження могло бути утворене ножем, вилученим у ОСОБА_10 , або іншим предметом зі схожими конструктивними та розмірними характеристиками.
Відповідно до висновку судово-криміналістичної експертизи №1641 від 06.09.2016 серед вилучених в ході огляду місця події слідів рук з поверхні автомобіля ОСОБА_15 є сліди, що належать ОСОБА_10 та ОСОБА_13 .
З наданих копій обліково-реєстраційних документів та аудіозаписів відповідних телефонних звернень на лінію «102» вбачається, що 18.08.2016 о 16.11 та 16.15 год. до оператора 102 надійшло два повідомлення від очевидців про те, що неподалік від ЦУМу кілька осіб заблокували автомобіль Мерседес чорного кольору, конфліктують з водієм, б?ють вікна, проколюють шини та намагаються витягти водія із автомобіля.
Свідки ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та ОСОБА_27 , які на момент події злочину працювали у патрульній поліції, під час апеляційного розгляду підтвердили, що отримали кілька викликів щодо хуліганських дій. Прибувши на місце, побачили автомобіль, який блокували 5-6 чоловіків. Водій повідомив, що йому порізали шини на колесах, виглядав налякано. 
З відеозаписів з бодікамер працівників поліції від 18.08.2016 видно, що ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 знаходяться біля автомобіля потерпілого, який перебуває у салоні цього автомобіля. При цьому автомобільне колесо пошкоджене, а ОСОБА_10 наполягає, щоб ОСОБА_15 вийшов з автомобіля на розмову.
Згідно до протоколом про результати негласної слідчої (розшукової) дії – контролю за вчиненням злочину від 22.08.2016, 18.08.2016 в період часу з 11.40 до 12.00 год в приміщенні відділення поліції в м.Полтаві по вул. Стрітенській, 51 оглянуто та помічено грошові кошти в сумі 10000 грн. та передано їх ОСОБА_15 . Цього ж дня о 16.03 потерпілий на легковому автомобілі «Мерседес», д.н.з. НОМЕР_1 , під?їхав у район ТЦ «ЦУМ», який розташований по вул. Котляревського в м.Полтаві, та намагався здійснити розворот, після чого група осіб у складі ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підійшли до вказаного автомобіля та заблокували його рух, розпочали стукати в скло пасажирських дверцят водія та намагалися відкрити дверцята з висловлюванням погроз фізичною розправою в бік потерпілого. Далі ОСОБА_28 дістав з барсетки ніж та пробив ним ліве переднє колесо автомобіля потерпілого. Далі до фігурантів підійшов ОСОБА_14 , який тримав руку в сумочці, щось дістаючи та ховаючи. О 16.25 год. до автомобіля підійшли працівники поліції. Пізніше ОСОБА_29 опустив скло автомобіля, продемонстрував ОСОБА_10 вміст своєї сумки, дістав із неї грошові кошти в сумі 10 000 грн. та поклав їх у сумку ОСОБА_10 , який після цього відійшов від автомобіля, а ОСОБА_19 та ОСОБА_14 – підійшли. О 16.32 год. працівники поліції затримали фігурантів.
Вказана слідча дія проведена у відповідності до положень ст. 271 КПК України, на підставі постанови прокурора від 05.08.2016 про контроль за вчиненням злочину. Ця постанова розсекречена, відкрита сторонам. Тому докази, отримані в результаті цієї слідчої дії, є належними та допустимими.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду щодо визнання недопустимими доказами інших протоколів НСРД.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 в справі № 751/7557/15-к, для доведення допустимості результатів НСРД мають бути відкриті не тільки результати цих дій, а й документи, які стали правовою підставою їх проведення (клопотання слідчого, прокурора, їх постанови, доручення, ухвала слідчого судді), оскільки змістом цих документів сторони можуть перевірити дотримання вимог кримінального процесуального закону стосовно негласних слідчих (розшукових) дій. Невідкриття матеріалів сторонами в порядку цієї статті є окремою підставою для визнання таких матеріалів недопустимими як докази.
Не відступила від такого правового висновку Велика Палата Верховного Суду і в постанові від 16.10.2019 у справі №640/6847/15-к.
У той же час, ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення аудіо- та відеоконтролю особи, спостереження за особою та зняття інформації з транспортної телекомунікаційної мережі в даному кримінальному провадженні не відкривались стороні захисту ні під час досудового розслідування, ні в ході судового розгляду.
Таким чином, докази у виді протоколів про результати проведення НСРД -аудіо та відеоконтролю особи від 02.09.2016 відносно ОСОБА_10 та від 22.08.2016 відносно ОСОБА_15 , протоколів про результати проведення НСРД спостереження за особою - ОСОБА_10 від 19.08.2016, ОСОБА_15 від 09.09.2016, ОСОБА_11 від 29.08.2016, ОСОБА_10 від 06.08.2016 та від 16.06.2016, протоколів за результатами проведення НСРД зняття інформації з транспортної телекомунікаційної мережі від 02.08.2016, 27.07.2016, 07.07.2016 та долучені до них протоколи огляду дисків від 10.11.2016 та 24.11.2016 відносно ОСОБА_10 , отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Тому висновок місцевого суду про визнання цих доказів недопустимими відповідає положенням ст.87 КПК України.

Викладене повністю підтверджує винуватість ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_30 у вчиненні вимагання грошових коштів у ОСОБА_15 , а ОСОБА_10 також у пограбування потерпілого. 
Висновок місцевого суду про наявність цивільно-правової угоди між ОСОБА_15 та ОСОБА_10 є помилковим та об?єктивно не підтверджується здобутими у цьому провадженні доказами.
ОСОБА_15 категорично заперечує те, що він особисто чи через посередника позичав кошти у обвинуваченого або його дружини. 
При цьому ОСОБА_10 у розмовах із потерпілим не зазначав, що у ОСОБА_15 виник борг саме перед його дружиною, а стверджував, що діє за проханням особи на прізвисько « ОСОБА_20 », який в свою чергу вказав, що кошти потерпілий заборгував його знайомій дівчині.
Будь-яких доказів, що свідчили б про наявність боргу ОСОБА_15 перед ОСОБА_10 чи ОСОБА_17 суду не надано. Видана ОСОБА_17 під час проведення обшуку 27.08.2016 за місцем проживання ОСОБА_10 копія розписки від імені ОСОБА_16 про отримання у борг грошових коштів в сумі 84 000 грн не є доказом факту отримання коштів ОСОБА_15 , оскільки він особисто в цій угоді участі не брав та заперечив своє знайомство з ОСОБА_17 .
Той факт, що особисто у ОСОБА_17 ОСОБА_15 не брав коштів, підтверджують і свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_16 .
Твердження ОСОБА_16 про те, що ці кошти вона передавала ОСОБА_15 , нічим об?єктивно не підтверджуються, а отже докази цивільно-правових зобов?язань ОСОБА_15 , виконання яких міг би вимагати ОСОБА_10 , відсутні.
Всупереч висновку місцевого суду, повідомлення ОСОБА_15 ОСОБА_10 з обіцянкою вирішити якесь питання, не свідчить про наявність боргових зобов?язань потерпілого перед обвинуваченим, а, навпаки, підтверджує показання потерпілого про те, що обвинувачений вимагав у нього кошти та погрожував, і ці погрози потерпілий сприймав реально та намагався знайти вихід із цієї ситуації.
Усі зазначені докази здобуті у передбачений кримінальним процесуальним законом спосіб, є належними і допустимими і підстав не брати їх до уваги немає.
Показання потерпілого ОСОБА_15 логічні, послідовні, детальні, узгоджуються з іншими доказами у цьому провадженні і підстав ставити їх під сумнів немає.
Твердження ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 про те, що вони випадково опинились біля автомобіля та не мали наміру вимагати у потерпілого кошти, колегія суддів оцінює критично та вважає їх обраною лінією захисту з метою уникнення покарання. 
Так, обвинувачені, оточивши автомобіль, діяли узгоджено, перешкоджали руху автомобіля, намагались проникнути до автомобіля а змусити ОСОБА_15 вийти з нього, ОСОБА_10 в цей час порізав шину на колесі автомобіля потерпілого. Обстановка поряд з автомобілем змусила сторонніх осіб вважати, що відбуваються протиправні дії щодо потерпілого, у зв`язку з чим вони викликали поліцію. Викладене свідчить, що дії обвинувачених були об`єднані спільним наміром на вимагання грошових коштів у потерпілого. 
Доводи сторони захисту про наявність провокації за епізодом відносно потерпілого ОСОБА_15 є також безпідставними та спростовуються наявними у матеріалах кримінального провадження доказами.
У постанові по справі №166/1199/18 від 12 травня 2021 року Верховний суд зазначив, що у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини розробив критерії для того, щоб відрізняти провокування вчинення злочину, яке суперечить ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від дозволеної поведінки під час законних таємних методів у кримінальних розслідуваннях. Зокрема, у випадку визнання заяви про підбурювання такою, що не є явно необґрунтованою, для визнання доказів допустимими суду належить з`ясувати чи було слідство «по суті пасивним», чи був би злочин вчинений без втручання влади, чи мало місце з боку влади спонукання особи до вчинення злочину, наприклад, прояв ініціативи у контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування, підвищення ціни вище середньої; вагомість причин проведення оперативної закупки, чи були у правоохоронних органів об`єктивні дані про те, що особа була втягнута у злочинну діяльність і ймовірність вчинення нею злочину була суттєвою. 
Підбурювання з боку правоохоронного органу має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений (п.38 рішення ЄСПЛ у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії»).
Так з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений ОСОБА_10 неодноразово телефонував потерпілому з вимогою віддати грошові кошти, ініціював зустрічі з ОСОБА_15 , в ході яких висловлював погрози. Крім того, у день події 18.08.2016 обвинувачені, побачивши ОСОБА_15 поблизу ТЦ «ЦУМ», за власною ініціативою підійшли до автомобіля потерпілого з вимогою вийти до нього з салону автомобіля, обмежили рух транспортного засобу, при цьому висловлюючи погрози на адресу ОСОБА_15 та ОСОБА_10 отримав від потерпілого грошові кошти. Тобто у цьому випадку відсутнє будь-яке спонукання зі сторони правоохоронних органів та потерпілого щодо вчинення кримінального правопорушення.
Доводи сторони захисту щодо наявності провокації з огляду на те, що на місці події рух транспортних засобів був ускладнений через дорожні роботи, однак, ОСОБА_15 проїхав, також є необґрунтованими. Вказана обставина також не свідчить про провокацію з боку потерпілого чи правоохоронних органів, оскільки спілкування потерпілого з обвинуваченими відбулось саме з ініціативи обвинувачених. ОСОБА_15 активних дій для зустрічі з ними не вчиняв, а, навпаки, перебував у зачиненому автомобілі та просив дати йому можливість проїхати. 
З огляду на викладене, колегія суддів встановила, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 вчинили кримінальні правопорушення за таких обставин.
30.05.2016 ОСОБА_10 по телефону призначив зустріч ОСОБА_15 в кафе «Старт». Того ж дня, ОСОБА_15 на вимогу ОСОБА_10 прийшов до приміщення кафе «Старт», що розташоване за адресою: м. Полтава, вул. Соборності (Жовтнева), буд. 46, де ОСОБА_10 , реалізуючи злочинний намір, діючи за попередньою змовою групою осіб з невстановленою особою на прізвисько « ОСОБА_20 », переслідуючи корисливий мотив, діючи з прямим умислом, направленим на вимагання коштів, пред`явив протиправну вимогу ОСОБА_15 про передачу обвинуваченому коштів у розмірі 10 000 доларів США, (що згідно курсу національної валюти гривні становило 250 136 грн. 20 коп. та є великим розміром) які нібито останній заборгував жителям м. Одеси. На заперечення ОСОБА_15 наявності такого боргу та знайомих з м. Одеси, ОСОБА_10 зателефонував невстановленій слідством особі, яка в свою чергою представилась «Шахом» та повідомила, що до нього звернулась жінка з м. Полтави, якій потерпілий заборгував. Після цього ОСОБА_10 в грубій формі пред`явив ОСОБА_15 вимогу передачі йому грошей у сумі 10 000 доларів США, хоча б частину з яких необхідно передати до 21 год. того дня. При цьому ОСОБА_10 висловив погрози у разі виїзду ОСОБА_15 з м. Полтави, що його все одно знайдуть та йому життя не буде.
Внаслідок таких дій ОСОБА_10 , сприймаючи погрози реально та переживаючи за своє життя, ОСОБА_15 того ж вечора, поблизу ресторану «Версаль» за адресою: м. Полтава, вул. Соборності (Жовтнева), буд. 31, передав йому кошти в сумі 1 000 доларів США, (що згідно курсу національної валюти на 30 травня 2016 року становило 25 136 грн. 2 коп.), після чого ОСОБА_10 висловив вимогу у передачі решти суми коштів у найкоротші строки.
У подальшому протягом червня-серпня 2016 року ОСОБА_10 телефонував ОСОБА_15 та вимагав кошти.
Далі 19.06.2016 близько 11:00 год., ОСОБА_10 , перебуваючи за кермом автомобіля «Мерседес-Бенц» д.н.з. НОМЕР_2 , на перехресті вул. Сінна та вул. Шевченка у м. Полтава, заблокував ОСОБА_15 , який перебував у автомобілі «Мерседес-Бенц» д.н.з. НОМЕР_1 та зупинився на червоний сигнал світлофора. Вийшовши з автомобіля, ОСОБА_10 через відкрите вікно лівих передніх дверей наніс ОСОБА_15 удар кулаком в обличчя, при цьому пред`явив протиправну вимогу про передачу йому коштів в рахунок сплати неіснуючого боргу.
У ході вчинення вимагання, ОСОБА_10 , побачив на ОСОБА_15 вироби із золота та заволодів належними потерпілому золотими прикрасами: перстнем вартістю 10 000 грн., ланцюжком вартістю 50 000 грн. із ладанкою вартістю 10 000 грн. Після чого наказав ОСОБА_15 переїхати до узбіччя та зателефонував невстановленій особі на прізвисько « ОСОБА_20 », який також по телефону вимагав у ОСОБА_15 кошти, при цьому ОСОБА_10 , застосовуючи погрози насильства над потерпілим, вимагав кошти у потерпілого та повідомив що у нього є час до вечора зібрати кошти, після чого відпустив його.
У подальшому, 18.08.2016, близько 16 год. 40 хв., ОСОБА_10 , за попередньою змовою з ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , перебуваючи поблизу ТЦ «ЦУМ» на вул. Котляревського в м. Полтава, діючи повторно, з прямим умислом, направленим на вимагання коштів у ОСОБА_15 , заблокували потерпілого в належному йому транспортному засобі «Мерседес-Бенц» д.н.з НОМЕР_1 , який саме проїздив поруч. Зокрема, ОСОБА_10 став на шляху автомобіля потерпілого разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_12 підійшов до вікна лівих передніх дверей автомобіля, стукав у вікно та вимагав відчинити двері. Перешкоджаючи руху потерпілого всупереч його волі, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , використовуючи свою чисельну перевагу, залякуючи та подавляючи волю ОСОБА_15 , з метою примусити останнього передати їм кошти, стали погрожувати останньому застосуванням фізичного насильства, що є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та пошкодженням його майна, намагалися із застосуванням сили проникнути до автомобіля, при цьому ОСОБА_10 , використовуючи ніж, прорізав шину на передньому колесі автомобіля, пошкодивши таким чином майно потерпілого.
Дії ОСОБА_13 виразились у блокуванні автомобіля шляхом перегородження йому дороги з метою унеможливлення руху, утриманням рук на капоті автомобіля, погрозах потерпілому фізичною розправою та нецензурній лайці, жестах руками, сидінні на капоті та лівому передньому крилі автомобіля.
Дії ОСОБА_12 виразились у блокуванні автомобіля шляхом перегородження йому дороги з метою унеможливлення руху, погрозах потерпілому фізичною розправою та нецензурній лайці, вимогах вийти чи відчинити автомобіль, жестах руками, сидінні на лівому передньому крилі автомобіля.
Дії ОСОБА_14 виразились у блокуванні автомобіля шляхом перегородження йому дороги з метою унеможливлення руху, погрозах потерпілому фізичною розправою в тому числі погрозах застосування предмету, схожого на пістолет, шляхом його демонстрації, нецензурній лайці, вимогах вийти чи відчинити автомобіль, жестах руками, смиканні за дверні ручки автомобіля та намаганнях відчинити дверцята таким чином.
Дії ОСОБА_11 виразились у жестах руками, які потерпілий сприйняв як погрози, керуванні діями ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , перебуваючи з правого боку від автомобіля відносно потерпілого на тротуарі.
Вказані дії обвинувачених ОСОБА_15 сприймав їх як реальну загрозу своєму життю та здоров`ю, а також загрозу заподіяння шкоди належному йому майну, в зв`язку з чим змушений був підкоритися пред`явленій протиправній вимозі передав ОСОБА_31 через відчинене вікно автомобіля грошові кошти в розмірі 10 000 грн., поклавши їх у сумку останнього.
Враховуючи те, що ОСОБА_15 не вказував, що обвинувачені погрожували йому заподіянням саме тяжких тілесних ушкоджень та пошкодженням чи знищенням майна, інших доказів, що підтверджували б такий факт, суду не надано, колегія суддів виключає ці кваліфікуючі ознаки з обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .
З огляду на те, що ОСОБА_10 в силу ст.89 КК України не судимий, обвинувачення його у вчиненні вимагання за епізодом щодо ОСОБА_18 місцевий суд визнав недоведеним і апеляційний суд з таким висновком погодився, в діях ОСОБА_10 при вимаганні коштів у потерпілого ОСОБА_15 відсутня також така кваліфікуюча ознака як повторність.
Також формулювання обвинувачення щодо ОСОБА_10 не містить даних про те, що його діями завдано потерпілому ОСОБА_15 майнової шкоди у великих розмірах. Судом встановлено, що ОСОБА_10 пред`явив вимогу потерпілому передати йому 10000 доларів США. Однак, таку суму потерпілий обвинуваченому не передав, а отже ОСОБА_15 не спричинено майнової шкоди у вказаному розмірі. Тому ця кваліфікуюча ознака в діях ОСОБА_10 також відсутня, а отже дії ОСОБА_10 за фактом вимагання грошових коштів у ОСОБА_15 необхідно перекваліфікувати з ч.3 на ч.2 ст.189 КК України.
Спричинення ОСОБА_15 насильства під час пограбування ОСОБА_10 не інкриміновано, тому такі обставини колегія суддів виключає із формулювання обвинувачення.
Тобто ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.189 КК України, оскільки він вимагав передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, за попередньою змовою групою осіб, з пошкодженням його майна; а також кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, а саме повторне, відкрите викрадення чужого майна.
ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.189 КК України, оскільки встановлено, що він вчинив вимагання передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, повторно, за попередньою змовою групою осіб.
ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_14 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.189 КК України, оскільки встановлено, що кожен з них вчинив вимагання передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, за попередньою змовою групою осіб.
Відповідно до ст. 50 та ст. 65 КК України колегія суддів при призначенні покарання обвинуваченим враховує характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень відповідно до ст. 12 КК України; обставини вчинення кримінальних правопорушень; ступінь участі кожного із обвинувачених у їх вчиненні та наслідки, які настали; особу обвинуваченого ОСОБА_10 , який одружений, пенсіонер, є особою з інвалідністю ІІ групи, за місцем тримання під вартою характеризувався задовільно, відповідно до ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; особу обвинуваченого ОСОБА_11 , який одружений, має двох неповнолітніх дітей, не працює, за місцем тримання під вартою характеризувався задовільно, раніше судимий за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; особу обвинуваченого ОСОБА_12 , який має на утриманні 1 неповнолітню дитину, є пенсіонером та особою з інвалідністю ІІ групи, за місцем тримання під вартою характеризувався задовільно, відповідно до ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; особу обвинуваченого ОСОБА_13 , який не одружений, не працює, має неповнолітню дитину, за місцем тримання під вартою характеризувався задовільно, раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; особу обвинуваченого ОСОБА_14 , який одружений, має на утриманні 2 неповнолітніх дітей, працює, не судимий; відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинувачених.
Оскільки вчинення ОСОБА_11 попередніх злочинів, передбачених ч.3 ст.185 КК України, за які він засуджений, утворює повторність злочину і враховано при кваліфікації дій обвинуваченого, при призначенні покарання рецидив злочинів не може бути визнано як обставину, що його обтяжує. 
З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі, в межах санкцій, визначених за відповідні злочини. Таке покарання відповідатиме вимогам ст.50 та ст.65 КК України, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчинення кримінальних правопорушень .
З огляду на вказане, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду на підставі статей 411 та 420 КПК України підлягає частковому скасуванню в зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, та як необґрунтований виправдувальний вирок, з ухваленням в цій частині нового вироку. 
Тому апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.
Статтею 118 КПК України визначено, що витрати пов`язані з залученням експерта є процесуальними витратами, які у відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинувачених в рівних частинах. При цьому колегія суддів звертає увагу, що у матеріалах кримінального провадження відсутні висновки експертів №96 від 20.10.2016 та №2314 від 28.11.2016, зазначені у обвинувальному акті. Також, у зв`язку з виправданням обвинувачених за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_18 відсутні підстави для стягнення коштів за проведення експертизи звукозапису №13670 від 05.01.2016.
Долю речових доказів колегія судів вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі ч.11 ст.182 КПК України внесені застави підлягають поверненню заставодавцям.
Керуючись ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу прокурора прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 на вирок (Шевченківського) Октябрського районного суду м. Полтави від 09 липня 2018 року задовольнити частково.
Вирок (Шевченківського) Октябрського районного суду м. Полтави від 09 липня 2018 року щодо  ОСОБА_10 , ОСОБА_11 . ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 скасувати в частині виправдання ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 186 КК України та засудження ч. 1 ст. 355 КК України, виправдання ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 189 КК України.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_10 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначити покарання:
- за ч. 2 ст. 189 КК України - 6 років позбавлення волі,
- за ч. 2 ст. 186 КК України - 4 роки позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VІІІ від 26.11.2015 зарахувати ОСОБА_10 у строк покарання період перебування під вартою з 18.08.2016 по 10.11.2016 та з 23.12.2016 по 20.02.2017 із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.
ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 визнати винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України, та призначити кожному з них покарання у виді 4 років позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VІІІ від 26.11.2015 зарахувати ОСОБА_11 у строк покарання період перебування під вартою з 18.08.2016 по 20.02.2017 із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VІІІ від 26.11.2015 зарахувати ОСОБА_12 у строк покарання період перебування під вартою з 23.08.2016 по 20.02.2017 із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VІІІ від 26.11.2015 зарахувати ОСОБА_13 у строк покарання період перебування під вартою з 18.08.2016 по 22.02.2017 із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України №838-VІІІ від 26.11.2015 зарахувати ОСОБА_14 у строк покарання період перебування під вартою з 02.09.2016 по 09.09.2016 із розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.
Взяти ОСОБА_10 , ОСОБА_12 під варту в залі суду.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , рахувати з 11.05.2026.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_13 , ОСОБА_14 рахувати з моменту затримання.
Повернути ОСОБА_32 , заставу, внесену 18.02.2017 (квитанція № 0.0.709307335.1) за ОСОБА_10 в розмірі 128 000 грн., відповідно до ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 17.02.2017 на рахунок ТУ ДСАУ в Полтавській області за реквізитами:
р/р 373 14008015950
МФО 820172
Код отримувача: 26304855
Банк одержувача: Держказначейська служба України, м. Київ
Отримувач коштів: ТУ ДСАУ в Полтавській області.
Повернути ОСОБА_32 , заставу внесену 18.02.2017 (квитанція № 0.0.709301296.1) за ОСОБА_11 в розмірі 128 000 грн., відповідно до ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 17.02.2017 на рахунок ТУ ДСАУ в Полтавській області за реквізитами:
р/р 373 14008015950
МФО 820172
Код отримувача: 26304855
Банк одержувача: Держказначейська служба України, м. Київ
Отримувач коштів: ТУ ДСАУ в Полтавській області.
Повернути заставодавцю заставу, внесену 18.02.2017 (платіжне доручення №42826616) за ОСОБА_12 в розмірі 64 000 грн., відповідно до ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 17.02.2017 на рахунок ТУ ДСАУ в Полтавській області за реквізитами:
р/р 373 14008015950
МФО 820172
Код отримувача: 26304855
Банк одержувача: Держказначейська служба України, м. Київ
Отримувач коштів: ТУ ДСАУ в Полтавській області.
Повернути ОСОБА_33 заставу, внесену 21.02.2017 (меморіальний ордер №64) за ОСОБА_13 в розмірі 64 000 грн., відповідно до ухвали Октябрського районного суду м. Полтави від 17.02.2017 на рахунок ТУ ДСАУ в Полтавській області за реквізитами:
р/р 373 14008015950
МФО 820172
Код отримувача: 26304855
Банк одержувача: Держказначейська служба України, м. Київ
Отримувач коштів: ТУ ДСАУ в Полтавській області.
Повернути ОСОБА_34 заставу, внесену 08.09.2016, квитанція №704, за ОСОБА_14 в розмірі 217 500 грн., відповідно до ухвали Полтавського апеляційного суду від 07.09.2016 на рахунок Апеляційного суду Полтавської області:
р/р 373 10032009215
ЄДРПОУ 02893077
МФО 820172
Банк отримувача: ПАТ «Полтава-банк»
Отримувач коштів: Апеляційний суд Полтавської області.
Стягнути на користь держави з ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 в рівних частинах процесуальні витрати на залучення експертів в сумі по 598,60 грн. з кожного.
Речові докази: диски та флешкарти з відеозаписами, сліди рук що знаходяться в матеріалах кримінального провадження - залишити там зберігати, гроші в сумі 10 000 грн. купюрами по 200 грн., використані під час контролю за вчиненням злочину та вилучені у ОСОБА_10 , повернути Управлінню карного розшуку Головного Управління Національної Поліції в Полтавській області, інше майно та кошти, вилучені в обвинувачених, повернути їм за належністю.
В іншій частині вирок залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими, які тримаються під вартою, - у той же строк з моменту отримання копії рішення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2 

Судді ОСОБА_4 

ОСОБА_3