Справа № 471/1427/24
Провадження №2/471/24/26 
Номер рядка звіту 22
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 червня 2026 року с-ще Братське
Братський районний суд Миколаївської області
у складі: 
головуючого судді – Гукової І.Б.,
за участю секретаря – Прокопчук Н.Г.,
представника позивача - Мірошниченко О.В.,
відповідача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду с-ща Братське цивільну справу № 471/1427/24 за позовною заявою ОСОБА_2 до Фермерського господарства"Скорпіон" про скасування державної реєстрації речового права, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Фермерського господарства «Скорпіон» про скасування державної реєстрації речового права.
В подальшому позивачем було надано заяву про уточнення позовних вимог, в якій віна просила суд визнати відсутнім права оренди.
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 10,32 га з кадастровим номером 4821484800:02:000:0060 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих в межах території Братської селищної ради Миколаївської області.
09.11.2024 року відповідач зареєстрував право оренди земельної ділянки, належної позивачу на термін 49 років. Однак вказаного договору оренди позивач не підписувала, а підпис у цьому договорі їй не належить.
Посилаючись на наведене, позивач просила суд визнати відсутнім право оренди земельної ділянки.
Під час судового засідання представник позивача позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що в 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 був укладений договір оренди земельної ділянки терміном на п`ять років. Оскільки ОСОБА_2 отримала грошові кошти «наперед» до 2021 року вона не пред`являла претензій до використання відповідачем земельної ділянки. Починаючи з 2021 року вона зверталася до ОСОБА_4 щодо повернення їй земельної ділянки, однак останній відмовляв їй посилаючись на те, що орендна плата за вказаний період отримана наперед. Згодом їй стало відомо, що за ФГ «Скорпіон» зареєстровано право оренди вказано терміном на 49 років. Оскільки ніяких договорів з ФГ «Скорпіон» позивач не укладала, в цей період проживала за кордоном, тому вона і звернулася до суду за захистом своїх прав.
Представник відповідача позовні вимоги не визнала, суду пояснила, що позивач у 2011 році фактично продала земельну ділянку відповідачу, отримавши за неї кошти та уклавши з ОСОБА_4 договір оренди терміном на 49 років.
Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 10,32 га з кадастровим номером 4821484800:02:000:0060 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих в межах території Братської селищної ради Миколаївської області .
16.02.2024 року державним реєстратором проведено державну реєстрацію речового права, право оренди земельної ділянки кадастровий номер 4821484800:02:000:0060 на підставі договору оренди укладеного 29 січня 2024 року № б/н на 49 років рішення № 71680595. Орендар ФГ «Скорпіон», орендодавець ОСОБА_2 .
Наполягаючи на задоволенні позову, позивач посилалася на те, що договір оренди від 29 січня 2024 року з відповідачем не укладала та не підписувала його, підпис в договорі їй не належить.
Висновком експерта № СЕ-19/115-25/8708-ПЧ від 30.09.2025 встановлено, що підпис в графі Орендодавець в договорі оренди земельної ділянки від 29.01.2024 року, виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою з наслідуванням її підпису.
Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до статті 6 та частини першої статті 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі статтею 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі урегульовані у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно із статтею 6 Закону України «Про оренду землі» орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених ЗК України, ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.
Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 19 Закону України «Про оренду землі» строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Згідно із частиною першою статті 407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц (провадження № 61-34764св18)).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 227/3760/19-ц (провадження №14-79цс21) вказано, що укладеним є такий правочин (договір), щодо якого сторонами у належній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов. У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду (див., зокрема постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).
Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22).
Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є підставою для внесення відомостей (записів) про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; після початку відображення таких відомостей (записів) у цьому реєстрі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень вичерпують свою дію. Тому належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 Закону №1952-IV судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 513/879/19 (провадження № 14-49цс22).
Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2024 року у справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23) зробила висновок, що належним способом захисту прав орендодавця, який у цих спірних правовідносинах вважає, що зареєстроване право оренди відсутнє, є його вимога до особи, за якою зареєстроване право оренди, про визнання відсутнім права оренди. Судове рішення про задоволення такої вимоги є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права оренди відповідача; позовна вимога про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо державної реєстрації права оренди щодо спірної земельної ділянки, з одночасним припиненням такого права, не є належним способом захисту порушеного права, а вимога про зобов`язання повернути позивачу спірну земельну ділянку є похідною.
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).
Тлумачення пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України свідчить, що по своїй суті такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися тільки тоді, коли суб`єктивне цивільне право виникло і якщо це право порушується (оспорюється або не визнається) іншою особою (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 21 вересня 2022 року в справі № 127/23627/20 (провадження № 61-17025св21), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 233/4580/20 (провадження № 61-12524сво21)).
Такий спосіб захисту як визнання права може застосовуватися для захисту (невизнання чи оспорювання) різноманітних приватних прав (зобов`язальних, речових, виключних, спадкових, права на частку в спільній частковій власності і т. д.).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).
Звертаючись до суду із позовом щодо визнання відсутнім права оренди в даному випадку є належним способом захисту порушених прав власника земельної ділянки, а тому позовні вимоги слід задовольнити.
Частиною 1статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст.. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1972,80 грн. та витрат на проведення експертизи у розмірі 6418,08 грн..
Також підлягають стягнення витрати на правничу допомогу.
За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.
Згідно п. 8 ч. 2 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу, позивачем надано копію Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 05 вересня 2024 року, укладеного між адвокатом Мірошниченко О.В. та ОСОБА_2 та квитанцію до прибуткового касового ордеру.
Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (постанова КГС ВС від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17 та постанова Верховного Суду від 30.01.2023 №910/7032/17). Такої правової позиції дотримується і Верховний Суд в постанові від 07.02.2022 у справі № 910/20792/20.
Суд приходить до висновку, що наданими до суду доказами фактичний обсяг витрат на правову допомогу у зазначеній справі представником позивача обґрунтовано, і з огляду на складність самої справи, кількість судових засідань, суд вважає, що понесені позивачем витрати є співмірними із складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг. У зв`язку з вищезазначеним, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 20000 грн.
Керуючись ст..ст. 264-265 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_2 до Фермерського господарства"Скорпіон" про скасування державної реєстрації речового права – задовольнити.
Визнати відсутнім право оренди, зареєстроване в Реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.02.2024 року за №: 53785010 на підставі рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 71680595 від 20.02.2024 р. 
Повернути ОСОБА_2 , земельну ділянку, кадастровий номер 4821484800:02:000:0060, площею 10,3149 га, яка розташована на території Братської селищної ради Миколаївської області.
Стягнути з Фермерського господарства «Скорпіон» на користь ОСОБА_2 судові витрати понесені при сплаті судового збору в розмірі 1955 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят п`ять) гривень 36 копійок, понесені витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи у розмірі 6 418 (шість тисяч чотириста вісімнадцять) гривень 08 копійок та витрати на професійно правничу допомогу в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок. 
Позивач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: с. Соколівка Вознесенського району Миколаївської області.
Відповідач – Фермерське господарство «Скорпіон», код ЄДРПОУ 32117766, адреса: с. Соколівка Вознесенського району Миколаївської області.
Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів до Миколаївського апеляційного суду в порядку, передбаченому ст. 354 ЦПК України. 

Суддя Гукова І. Б.,