Справа № 344/6440/26 
Провадження № 2/344/4651/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області 
в складі: головуючої – судді: Домбровської Г.В.
при секретарі c/з: Катрич М-Т.Т.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 , представника Відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів –

В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_3 (надалі – «Позивач») в особі уповноваженого представника звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_4 (надалі – «Відповідач») про зменшення розміру аліментів, в якому просить зменшити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 на утримання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до повноліття дитини.
Позовні вимоги про зменшення аліментів мотивовано тим, що на даний час матеріальне становище Позивача істотно та об`єктивно змінилося у порівнянні з тим періодом, коли судом було визначено розмір аліментів. Обставини, які існували на момент ухвалення рішення суду, наразі відсутні, а рівень доходів Позивача суттєво зменшився. З 2023 року Позивач перебуває на території Республіки Польща, після прибуття куди став на облік у відповідних органах як особа, яка потребує соціальної підтримки; офіційного працевлаштування не має, регулярного доходу від трудової чи підприємницької діяльності не отримує. Єдиним джерелом його існування є державна соціальна допомога по безробіттю. Також в Україні перебуває матір Позивача ОСОБА_7 , 1960 року народження, яка на даний час є пенсіонеркою і, окрім пенсійного забезпечення та допомоги Позивача, не має інших засобів до існування.
Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Додатково уточнив, що зміст сформульованих позовних вимог слід розуміти як прохання Позивача про зменшення розміру аліментів до 3000,00 грн. на кожну дитину, тобто по 3000,00 грн. аліментів на кожну дитину.
Представником Відповідача ОСОБА_4 на адресу суду подано відзив на позов, у якому вона заперечила проти позовних вимог та просила в їх задоволенні відмовити.
Зокрема, заперечуючи проти позову, представник Відповідача посилається на те, що Позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про погіршення його матеріального становища. Зазначені у позовній заяві твердження Позивача про відсутність працевлаштування, доходів та будь-якого майна не підтверджені жодними доказами. Позивач обмежився виключно загальними поясненнями, не надавши суду жодних документів, які б підтверджували його майновий стан. При цьому Позивач тільки зазначає про отримання ним соціальної допомоги на території Республіки Польща, однак не вказує її розміру, періодичності виплат, правових підстав її отримання та не надає жодних документальних підтверджень таких виплат.
Звертає увагу Суду, що стороною Позивача не долучено до матеріалів справи жодного доказу на підтвердження як факту наявності хвороб у матері, так і факту здійснення ОСОБА_3 догляду за нею, зокрема купівлі ліків, продуктів харчування тощо.
Зменшення розміру аліментів, на думку сторони Відповідача, призведе до істотного погіршення рівня матеріального забезпечення дітей, що є неприпустимим.
Представник Відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила, просила в його задоволенні відмовити з викладених у відзиві на позов підстав.

Проаналізувавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. 

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, від якого мають неповнолітніх дітей – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 серпня 2025 року у справі №344/8286/25, яке набрало законної сили 19.09.2025 року, присуджено стягувати із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі по 5000 (п`ять тисяч) гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття.
Стягнення аліментів на неповнолітніх дітей розпочато 12 травня 2025 року і проводиться до повноліття дітей.
Відповідно до частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України (надалі – «СК України») розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Посилаючись на зміну свого матеріального стану, ОСОБА_3 в особі свого уповноваженого представника звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів з 5000,00 грн. на 3000,00 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття.
Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).
Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. 
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ). 
Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України (надалі – «СК України») визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України). 
Таким чином, Суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку.
При цьому, частиною 1 статті 192 СК України передбачено можливість суду, зокрема, зменшити визначений за рішенням суду розмір аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи одержувача аліментів та в інших випадках, передбачених СК України.
Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
При цьому, як зазначено в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Чинне сімейне законодавство України покладає на батьків дитини (в однаковій мірі як на батька, так і на матір) обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
При цьому, Суд акцентує увагу на тому, що піклування про дитину та її утримання є обов`язком, а не правом батьків, при цьому, закон у виняткових випадках встановлює лише певні обставини, які можуть впливати на обсяг такого обов`язку.
Виходячи зі змісту положень закону, принципів справедливості, розумності та моралі, на яких закон ґрунтується, батьки зобов`язані вживати активних дій з метою забезпечення своїй дитині якнайкращого фізичного, духовного та морального розвитку.
Зі змісту пояснень представників сторін випливає, що на даний час неповнолітні діти ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживають разом з матір`ю ОСОБА_4 . 
Як зазначено представником Позивача, ОСОБА_3 з 2023 року проживає в Республіці Польща. 
За рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 серпня 2025 року у справі №344/8286/25, яке набрало законної сили 19.09.2025 року із ОСОБА_3 стягуються аліменти в користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітніх дітей – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі по 5000 (п`ять тисяч) гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття.
На наявність заборгованості у Позивача зі сплати аліментів сторони не посилаються. Представником Відповідача до відзиву на позов додано копії розписок про передачу матір`ю Позивача коштів в рахунок аліментів готівкою Відповідачці.
Позивачем ОСОБА_3 , батьком дітей (платником аліментів) через уповноваженого представника подано позов про зменшення розміру аліментів з суми 5 000,00 грн. на 3 000,00 грн. на кожну дитину на місяць, посилаючись на зміну його матеріального становища.
Так, сторона Позивача посилається на те, що на даний час матеріальне становище Позивача істотно та об`єктивно змінилося у порівнянні з тим періодом, коли судом було визначено розмір аліментів. Обставини, які існували на момент ухвалення рішення суду, наразі відсутні, а рівень доходів Позивача суттєво зменшився. З 2023 року Позивач перебуває на території Республіки Польща, після прибуття куди став на облік у відповідних органах як особа, яка потребує соціальної підтримки; офіційного працевлаштування не має, регулярного доходу від трудової чи підприємницької діяльності не отримує. Єдиним джерелом його існування є державна соціальна допомога по безробіттю. Також в Україні перебуває матір Позивача ОСОБА_7 , 1960 року народження, яка на даний час є пенсіонеркою і, окрім пенсійного забезпечення та допомоги Позивача, не має інших засобів до існування.

Вказані обставина, на думку сторони Позивача, є підставою для зменшення розміру аліментів.
Згідно зі ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовими рішеннями або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Як зазначено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 12 вересня 2018 року у справі № 459/2181/17, провадження № 61-37114св18, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. 
Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.
Отже, суд може прийняти рішення про зменшення розміру стягуваних аліментів, якщо буде встановлено зміну (погіршення) матеріального стану платника аліментів, або те, що вони витрачаються не за цільовим призначенням у зв`язку з тим, що стягуються в недоцільно великому розмірі. Водночас, одного факту нецільового витрачання аліментів недостатньо для постановлення судом рішення про зменшення розміру аліментів, оскільки це порушувало б права дитини (постанова Верховного Суду від 17 травня 2021 року, справа №552/3611/19, провадження № 61-2391св21).
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За результатами розгляду даної справи Судом встановлено, що Позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено погіршення його майнового стану, що відбулося після ухвалення Івано-Франківським міським судом Івано-Франківської області від 18 серпня 2025 року у справі №344/8286/25.
Так, Суд наголошує, що статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналіз змісту даної норми дає підстави для висновку, що зміна розміру аліментів у бік зменшення можлива за обов`язкової сукупності наступних обставин.
По-перше, відбулася зміна матеріального стану платника, в результаті якого у нього погіршився матеріальний стан (зменшився його дохід чи у його розпорядженні залишається менша сума грошових коштів, чи виникли грошові зобов`язання, які потребують додаткових матеріальних витрат тощо), або змінився сімейний стан (одруження, народження дітей, поява інших утриманців тощо).
По-друге, такі зміни у матеріальному стані платника аліментів мають бути істотними.
По-третє, вказані обставини мають виникнути виключно після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів, оскільки презюмується, що при визначенні аліментів суд встановлює дійсні обставини, в тому числі передбачені ст. 182 СК України щодо наявності утриманців тощо, які необхідні для визначення розміру аліментів.
Звертаючись до суду з цим позовом про зменшення) розміру аліментів, Позивач вказує на те, що він, перебуваючи за кордоном, не має постійного доходу, додатково утримує матір, що є, на його думку, підставою для зменшення розміру аліментів.
Однак, Позивач не надав суду будь-яких доказів того, що його матеріальний стан погіршився порівняно із майновим станом на час ухвалення рішення про стягнення аліментів у 2025 році.
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 серпня 2025 року у справі №344/8286/25 Позивачем ОСОБА_3 не оскаржувалося. Крім того, з часу винесення даного рішення ОСОБА_3 сплачує аліменти у визначеному судом розмірі, що підтверджується матеріалами справи.
Позивач має фінансову можливість проживати за межами України, сплачує аліменти, заборгованість по аліментах відсутня, що підтверджується письмовими доказами, що доводить його платоспроможність.
Суд вважає, що зменшення розміру аліментів на утримання дітей у зв`язку з тим, що позивач перебуває за кордоном, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дітей та суперечитиме їх інтересам.
При цьому, Суд особливо наголошує, що частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Посилання представника Позивача в якості підстав для зменшення аліментів на необхідність у Позивача утримувати його матір, 1960 року народження, не є підтвердженими належними доказами, зокрема, доказами потреби матері Позивача в утриманні.
Крім того, як зазначено Верховним Судом в постанові від17 травня 2021 року у справі № 552/3611/19, «посилання заявника на те, що на його утриманні перебувають батьки, якіє непрацездатними за віком та потребують його утримання та лікування, самі по собі не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів без підтвердження погіршення майнового стану платника аліментів».
Також Суд зауважує, що право дитини на утримання від батька не може бути узалежнене виключно від факту існування в нього зобов`язань перед іншими особами.

Враховуючи вищенаведене, Суд приходить до висновку, що стороною Позивача не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність підстав для зменшення аліментів, і Суд вважає, що зменшення розміру аліментів, як про це просить ОСОБА_3 суперечитиме інтересам дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Таким чином, Суд не вбачає підстав для зменшення розміру аліментів у спірних правовідносинах, у зв`язку з чим не знаходить підстав для задоволення позову ОСОБА_3 .

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, Суд дійшов висновку про те, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.180, 182, 184, 191, 192, 200 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 89, 263-265, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, Суд, –

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів – відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 15.05.2026 року.

Суддя Домбровська Г.В.