ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1364/26 Справа № 243/1326/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Фалін І. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 червня 2026 року м. Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., 
при секретарі судового засідання Примак Н.М.,
захисника адвоката Фесенка А.Л.,
особи, яка притягається до 
адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника адвоката Фесенка А.Л., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 березня 2026 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір,
в с т а н о в и л а :
постановою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 березня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у тому, що він 05.02.2026 о 12:25 год. в Донецькій області, Краматорському районі, с. Майдан, вул. Центральна, біля будинку 76, керував автомобілем Toyota Avensis, д.н.з. НОМЕР_3 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху (далі — ПДР), за що передбачена адміністративна відповідальність, встановлена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На зазначену постанову захисник адвокат Фесенко А.Л., діючий в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та провадження закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На обґрунтування своїх вимог вказує, що поліцейським не роз`яснені наслідки відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Зауважує, що інспектор поліції задавав некоректні питання та спонукав водія до відмови від проходження огляду. Працівниками поліції не було належним чином роз`яснено обов`язок водія пройти огляд на стан сп`яніння відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України, який є обов`язковим у разі наявності ознак такого стану. Навпаки, їхні дії створили у ОСОБА_1 хибне уявлення про наявність права відмовитися без наслідків, що спонукало його до прийняття рішення, яке потягло за собою складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Вказує, що направлення на проведення огляду та акт огляду фактично були підроблені працівником поліції, оскільки в період часу, який зазначений у направленні, працівник поліції розмовляв із водієм та направлення не заповнював. На вказаних документах відсутній підпис водія ОСОБА_1 , свідків.
Зазначає, що поліцейський, в порушення вимог інструкції, зобов`язаний був забезпечити доставку водія ОСОБА_1 до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Наголошує, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та виконував бойове завдання, червоні очі у нього були від сварки, а відмовився він від огляду, оскільки поспішав доставити автомобіль Хамер на бойові позиції. Інших ознак сп`яніння у нього не було. Поліцейський не зазначив, до якого саме медичного закладу пропонував їхати, від керування транспортним засобом не відсторонили. В подальшому самостійно пройшов огляд у медичному закладі за власні кошти із негативним результатом на стан сп`яніння.
Звертає увагу, що проаналізувавши пояснення ОСОБА_1 та відеозапис з нагрудної камери працівника поліції, є підстави стверджувати, що поведінка працівників поліції полягала в активному спонуканні до відмови ОСОБА_1 від проходження огляду під виглядом добровільності, яка за своїми ознаками наближається до поняття провокації, визначеного у рішенні ЄСПЛ у справі «Раманаускас проти Литви», як втручання правоохоронних органів у спосіб, що створює або посилює умови для вчинення правопорушення, яке особа інакше не вчинила б.
Заслухавши захисника адвоката Фесенка А.Л., особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи захисту, викладені ним в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.
За змістом ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати такі питання: чи було вчинено правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також під час розгляду справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи доводів, висловлених останнім.
Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно з приписами статті 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно з положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV рішення ЄСПЛ є джерелом права в Україні.
Відповідно до положень частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та правових позицій, викладених у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» (заява № 22150/02, параграф 2), у якому відображено принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають достатньою мірою висвітлювати мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.
Ці вимоги закону під час розгляду суддею місцевого суду справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 належно виконані.
Як убачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, а саме у керуванні транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмові від проходження відповідного огляду.
Відповідно до пункту 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до частини 1 статті 130 КУпАП адміністративна відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їхню увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває у стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, доказуванню в цьому випадку підлягають факт керування транспортним засобом, виявлення у водія ознак сп`яніння та факт відмови водія від проходження огляду.
Судом першої інстанції встановлено, що факт вчинення адміністративного правопорушення та винуватість ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджуються:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 583677 від 05.02.2026;
- направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого ОСОБА_1 було направлено на огляд до КЛПУ «Міський наркологічний диспансер м. Слов`янська» 05.02.2026 о 12 год 35 хв у зв`язку з виявленими ознаками сп`яніння: запахом алкоголю з порожнини рота та вираженим тремтінням пальців рук, однак останній від проходження огляду в медичному закладі відмовився;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів;
- файлом відеозапису, відповідно до якого працівником поліції зупинено транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , який пояснив, що супроводжує автомобіль. Зазначив, що прямує до Билбасівки. На запитання, чи вживав він алкогольні напої, відповів, що ні. Поліцейський повідомив ОСОБА_1 , що від нього чутно запах алкоголю з порожнини рота та в нього наявне виражене тремтіння пальців рук. На запитання поліцейського, чи буде він на місці зупинення транспортного засобу проходити огляд за допомогою алкотестера, зазначив, що не має часу. На запитання поліцейського, чи буде він їхати до найближчого медичного закладу для встановлення стану сп`яніння, відповів, що ні. Поліцейський повторно запитав, чи буде ОСОБА_1 проходити огляд за допомогою алкотестера «Drager», на що останній відповів, що поспішає. Також поліцейський запитав, чи буде він проходити медичний огляд у найближчому медичному закладі, на що ОСОБА_1 відповів, що ні. ОСОБА_1 повідомлено, що стосовно нього буде складено протокол за частиною 1 статті 130 КУпАП. ОСОБА_1 роз`яснено права та обов`язки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Дослідивши матеріали справи з урахуванням доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає їх належними та допустимими доказами, якими беззаперечно підтверджено наявність обов`язкових ознак інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, зокрема факт керування транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу, так і в закладі охорони здоров`я. Крім того, апеляційний суд зазначає, що сторона захисту окремо не оспорює факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 , а посилається на низку порушень під час проведення огляду, які не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду.
Так, відповідно до вимог частин 2, 3 статті 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським із використанням спеціальних технічних засобів. У разі незгоди особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на проведення поліцейським із використанням спеціальних технічних засобів огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Відповідно до пунктів 6, 7 розділу I Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року огляд на стан сп`яніння проводиться:
- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів — законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність (далі — спеціальні технічні засоби);
- лікарем закладу охорони здоров`я, а в сільській місцевості за відсутності лікаря — фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку.
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — заклад охорони здоров`я).
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд встановив, що після зупинки транспортного засобу під час спілкування з ОСОБА_1 поліцейськими було виявлено в нього ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим йому запропоновано пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Drager», від чого ОСОБА_1 відмовився. Після цього поліцейським було запропоновано пройти огляд у закладі охорони здоров`я, від чого водій ОСОБА_1 також відмовився, посилаючись на брак часу. Надалі інший інспектор поліції роз`яснив ОСОБА_1 його права, після чого стосовно останнього було складено протокол про адміністративне правопорушення.
Під час спілкування з працівниками поліції, проведення огляду на стан сп`яніння та складання матеріалів про адміністративне правопорушення водій ОСОБА_1 не висловлював будь-яких заперечень щодо виявлених у нього ознак алкогольного сп`яніння та вимоги поліцейського пройти відповідний огляд.
Апеляційним судом не виявлено жодних ознак тиску або спонукання з боку працівників поліції до відмови водія ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. Відповіді ОСОБА_1 щодо відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння були чіткими та виваженими. Останній без вагань відповів, що не буде проходити огляд на стан сп`яніння.
Твердження захисника про те, що поліцейськими некоректно поставлено запитання стосовно проходження огляду, є хибним, оскільки відеозаписом підтверджено, що працівники поліції діяли відповідно до вимог статті 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року. Будь-яких порушень порядку проведення огляду апеляційним судом не встановлено.
Апеляційний суд вважає відеозапис працівників поліції належним та допустимим доказом, який беззаперечно підтверджує події, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення. На відеозаписі логічно та послідовно зафіксовано весь перебіг подій, що стосуються цього адміністративного правопорушення, тому підстав для сумнівів у його достовірності в апеляційного суду не виникає.
Водночас доводи захисника щодо самостійного проходження ОСОБА_1 огляду на стан алкогольного сп`яніння, за результатами якого встановлено, що ОСОБА_1 був тверезим, не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до вимог частини 4 статті 266 КУпАП огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводяться у присутності поліцейського. Водночас частиною 5 наведеної норми закону передбачено, що огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений із порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на вимогу поліцейського, посилаючись на те, що поспішав, однак надалі самостійно пройшов такий огляд. Отже, підстави, з яких він відмовився проходити огляд у присутності поліцейських, були надуманими, а проведений ним самостійно огляд, з огляду на наведені вище вимоги закону, є недійсним.
Крім того, ОСОБА_1 інкриміновано вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, яка охоплює два самостійні склади, зокрема:
- керування транспортним засобом у стані сп`яніння;
- керування транспортним засобом з ознаками сп`яніння та відмову від проходження відповідного огляду.
У цьому випадку ОСОБА_1 інкриміновано керування транспортним засобом з ознаками сп`яніння та відмову від проходження відповідного огляду в передбаченому законом порядку, а тому самостійне проходження ним огляду не впливає на наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП. Крім того, в апеляційній скарзі не заперечується факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.
Твердження апеляційної скарги про порушення порядку проведення огляду на стан сп`яніння через невідповідність часу, зазначеного в направленні на проведення огляду, часу фіксування фактичних обставин технічними засобами є неспроможними. Як убачається з відеозапису, зупинка транспортного засобу та проведення огляду на стан сп`яніння здійснювалися екіпажем патрульної поліції, тобто більш ніж одним інспектором поліції. Апеляційним судом установлено, що спілкування з ОСОБА_1 та пропонування йому пройти огляд здійснювалися одним поліцейським, а роз`яснення йому прав — іншим поліцейським. Це вказує на те, що складання направлення, тобто заповнення бланка з урахуванням припущення, що водій погодиться пройти відповідний огляд, та проведення огляду на стан сп`яніння здійснювалися різними поліцейськими. Тому логічно допустити, що процедура складання направлення не була зафіксована боді-камерами поліцейських та збігалася в часі зі спілкуванням ОСОБА_1 з іншим поліцейським.
Відсутність підпису ОСОБА_1 в акті огляду на стан сп`яніння жодним чином не спростовує наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, оскільки ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду, у зв`язку з чим в акті не зазначено результатів огляду. Крім того, останній поставив особистий підпис у протоколі про адміністративне правопорушення без будь-яких зауважень та зазначив, що пояснювати нічого.
Твердження про нероз`яснення ОСОБА_1 наслідків його відмови від проходження огляду не спростовує його вини, оскільки після такої відмови поліцейськими було повідомлено, що стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення. Однак ОСОБА_1 не висловив жодних зауважень із цього приводу, ознайомився зі змістом протоколу та поставив особистий підпис.
Апеляційний суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення відповідає вимогам статті 256 КУпАП, а оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення не містить порушень, які давали б суду підстави для визнання доказів недопустимими або неналежними.
У процесі доказування вини доцільно керуватися принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульовано в пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» з посиланням на первісне визначення цього принципу у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), пункт 282. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що під час доведення винуватості особи не повинно залишатися жодного розумного сумніву щодо цього, тоді як наявність такого сумніву у винуватості особи є підставою для її виправдання.
Отже, на підставі сукупності доказів поза розумним сумнівом доведено як факт зупинки транспортного засобу та факт керування автомобілем Toyota Avensis, державний номерний знак НОМЕР_3 , безпосередньо ОСОБА_1 , так і факт його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, що є обов`язковими складовими інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного апеляційним судом не встановлено порушень порядку проходження ОСОБА_1 огляду на стан сп`яніння відповідно до статті 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
Відповідно до положень частини 7 статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Будь-яких інших доводів щодо відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення апеляційному суду не наведено.
Переконливих доводів, які вказували б на істотні порушення, що могли вплинути на правильність і обґрунтованість постановленого у справі судового рішення, були б безумовною підставою для його скасування та спростовували б висновки суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, апеляційний суд не вбачає.
Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника адвоката Фесенка А.Л., апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції постанову винесено з дотриманням вимог статей 245, 251, 252, 280, 283 КУпАП, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись статтею 294 КУпАП, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу захисника адвоката Фесенка А.Л., який діє в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 24 березня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду Ірина СВІЯГІНА