ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2026 року Чернігів Справа № 620/3719/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративну справу  
за позовом	Громадської організації "ДОСИТЬ!"	
до	Товариства з обмеженою відповідальністю "САВИН АГРО"	
про	визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, 	
У С Т А Н О В И В:
Громадська організація «ДОСИТЬ!» звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «САВИН АГРО» у якому просить:
- визнати протиправними дії ТОВ «САВИН АГРО», що виявилися у бездіяльності з надання відповіді на повторний інформаційний запит ГО «Досить!» від 29.12.2025 щодо отримання ТОВ «САВИН АГРО» у період з 01.01.2022 до дати отримання даного запиту відповідних грантів та інших видів допомоги за рахунок державних коштів та коштів міжнародних партнерів;
- зобов`язати ТОВ «САВИН АГРО», надати протягом п`яти робочих днів із дня набрання чинності рішенням суду відповідь на повторний інформаційний запит ГО «Досить!» код ЄДРПОУ 40750840 від 29.12.2025 щодо отримання ТОВ «САВИН АГРО» у період з 01.01.2022 до дати отримання даного запиту відповідних грантів та інших видів допомоги за рахунок державних коштів та коштів міжнародних партнерів.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 29.12.2025 за підписом Голови громадської організації на адресу відповідача було направлено інформаційний запит, у якому просили надати інформацію щодо отримання ТОВ «САВИН АГРО» у період з 01.01.2022 до дати отримання запиту відповідних грантів та інших видів допомоги за рахунок державних коштів та коштів міжнародних партнерів. На вказаний запит про надання публічної інформації відповідач відповіді не надав, чим порушив вимоги Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 20.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
05.05.2026 на адресу суду надійшов відзив на позов, у якому представник відповідача не погоджується із заявленими вимогами громадської організації та зазначає, що за своїм правовим статусом Товариство з обмеженою відповідальністю «САВИН АГРО» не є суб`єктом владних повноважень, і, відповідно, не є розпорядником публічної інформації. Товариство не є юридичною особою, що фінансується з державного, місцевих бюджетів, бюджету АР Крим, а відтак не є розпорядником публічної інформації в розумінні Закону України «Про доступ до публічної інформації». Також відповідач не є підприємством державного або комунального сектору економіки. ТОВ «САВИН АГРО» не є розпорядником публічної інформації в розмінні статті 13 Закону «Про доступ до публічної інформації», позовна заява також не містить ані доказів, ані підстав віднесення відповідача до такої категорії.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
29.12.2025 Громадська організація «ДОСИТЬ!» звернулася до товариства з обмеженою відповідальністю «САВИН АГРО» із повторним запитом про отримання інформації, у якому керуючись Законом України «Про доступ до публічної інформації» просила надати інформацію щодо отримання ТОВ «САВИН АГРО» у період з 01.01.2022 до дати отримання запиту відповідних грантів та інших видів допомоги за рахунок державних коштів та коштів міжнародних партнерів (а.с. 5).
Вказаний запит відповідач отримав 31.12.2025, що підтверджується трекінгом поштового відправлення (а.с. 6).
Зважаючи на те, що відповідь на вказаний вище запит ТОВ «САВИН АГРО» надано не було, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 2 статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Указані приписи кореспондуються зі статею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), частина 1 якої гарантує право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес визначає Закон України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI (далі – Закон № 2939-VI).
Право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати й оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом (пункт 1 частини 1 статті 3 Закону № 2939-VI).
Доступ до інформації забезпечується, зокрема, шляхом надання інформації за запитами на інформацію (пункт 2 частини 1 статті 5 Закону № 2939-VI).
Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні (частина 1 статті 19 Закону № 2939-VI).
Спір у даній справі виник у зв`язку із звернення позивача з інформаційним запитом про надання інформації щодо отримання відповідачем грантів за рахунок бюджетних коштів та коштів міжнародних партнерів, відповідь на який надано не було.
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Згідно зі статтею 12 Закону № 2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є, зокрема:
1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень;
2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону.
В частині 1 статті 13 Закону № 2939-VI визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:
1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;
2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;
3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;
4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них;
5) юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.
Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 13 Закону № 2939-VI до розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).
Отже, суб`єкт господарювання може бути прирівняний до розпорядника інформації в розумінні Закону № 2939-VI у випадку, якщо він володіє інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією). У такому разі він зобов`язаний надавати таку інформацію на запити в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.03.2025 у справі № 440/4399/22.
Разом з тим, суд зауважує, що відповідно до частин 2, 3 статті 34 Конституції України право вільно збирати, зберігати, використовувати та поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на власний вибір може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Зазначені приписи кореспондуються з положеннями частини 2 статті 10 Конвенції, згідно з частиною 2 цієї статті здійснення цих свобод (дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію), оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.
Згідно з частинами 1, 2 статті 6 Закону № 2939-VI інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.
Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог: 1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя; 2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Відповідно до статті 7 Закону № 2939-VI конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону.
Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Отже, можливість віднесення інформації до конфіденційної, таємної чи службової не слід розуміти як єдину достатню підставу для обмеження доступу до конкретної інформації, що містить ознаки будь-якого із названих видів інформації.
Запровадження обмеження доступу до конкретної інформації за результатами розгляду запиту на інформацію допускається лише за умови застосування вимог пунктів 1-3 частини другої статі 6 Закону № 2939-VI.
Ці вимоги називають «трискладовим тестом», який повинна пройти публічна інформація для визначення її відкритою чи обмеженою. За умови додержання сукупності всіх трьох підстав може бути обмежено доступ до інформації.
Таким чином, передумовою для встановлення відкритості чи обмеження інформації є застосовування до такої інформації «трискладового тесту».
Суд звертає увагу на те, що положення частини 2 статті 6 Закону № 2939-VI передбачають вимоги до обмеження доступу до інформації, а не підстави для надання такого доступу. Такий підхід ґрунтується на тому, що статтею 1 цього Закону закріплена презумпція відкритості публічної інформації, доступ до якої може бути обмеженою лише у разі, якщо розпорядник інформації обґрунтує це на підставі «трискладового тесту». Отже, тягар доведення того, що доступ до інформації може бути обмежений, покладається на розпорядника публічної інформації.
Таким чином, відмова у наданні інформації є обґрунтованою у разі, якщо розпорядник вказує, якому саме з інтересів загрожує розголошення запитуваної інформації, в чому полягає істотність шкоди цим інтересам від її розголошення, чому шкода від оприлюднення такої інформації переважає право громадськості знати цю інформацію в інтересах національної безпеки, економічного добробуту чи прав людини.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.07.2019 у справі № 554/11837/14-а.
Крім того, слід звернути увагу на те, що Закон № 2939-VI забороняє обмежувати доступ до інформації щодо розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно (частина 5 статті 6 Закону № 2939-VI).
За змістом статей 7, 13 Закону № 2939-VI не може бути обмежено доступ до інформації про розпорядження бюджетними коштами, володіння, користування чи розпорядження державним, комунальним майном, у тому числі до копій відповідних документів, умови отримання цих коштів чи майна, прізвища, імена, по батькові фізичних осіб та найменування юридичних осіб, які отримали ці кошти або майно. Вказана інформація може бути обмежена у доступі, як зазначено вище, лише при дотриманні вимог, частиною 2 статті 6 Закону № 2939-VI.
ЄСПЛ у рішенні від 26.03.2020 у справі «Центр демократії та верховенства права проти України» (заява №10090/16, пункти 84-85) зазначив, що інформація, дані або документи, до яких вимагається доступ, як правило, повинні відповідати критерію суспільного інтересу, щоб призвести до необхідності їхнього поширення відповідно до Конвенції. Така необхідність може існувати, коли, inter alia, поширення інформації забезпечує прозорість у порядку ведення державних справ та у питаннях, що становлять інтерес для суспільства в цілому, і, таким чином, дозволяє широкій громадськості брати участь у державному управлінні.
Визначення того, що може становити предмет суспільного інтересу, буде залежати від обставин кожної справи. Суспільний інтерес виникає щодо питань, які впливають на громадськість такою мірою, що вона може на законних підставах цікавитися ними, які привертають її увагу або які значною мірою стосуються її, особливо якщо такі питання впливають на добробут громадян чи життя громади. Це також стосується питань, здатних призвести до значних суперечок щодо важливих соціальних викликів або проблем, про які громадськість бажатиме отримати інформацію. Суспільний інтерес не може зводитися до прагнення громадськості отримати інформацію про приватне життя інших людей або до бажання аудиторії дізнатися сенсацію чи, навіть, до вуайризму. Для того, щоб з`ясувати, чи має документ важливе загальне значення, необхідно оцінити його в цілому з урахуванням контексту, в якому він з`являється.
У рішенні від 17.02.2015 у справі «Гусева проти Болгарії» (Guseva v. Bulgaria, заява № 6987/07, пункти 36) ЄСПЛ зазначив, що стаття 10 Конвенції має на меті гарантувати вільний обіг ідей та відомостей у суспільстві. Вона гарантує не лише право на передання інформації, але також право громадськості отримувати її. Більше того, визнане на національному рівні право на отримання інформації може бути підставою для реалізації права, гарантованого статтею 10.
Підсумовуючи викладене, суд виходить із того, що інформація щодо отримання та використання бюджетних коштів, а також коштів міжнародної фінансової допомоги в межах відповідних державних програм становить суспільний інтерес, оскільки стосується розпорядження публічними фінансовими ресурсами та ресурсами, залученими державою для реалізації суспільно значущих цілей. Відкритість такої інформації є необхідною умовою здійснення громадського контролю за законністю, ефективністю та цільовим використанням зазначених коштів, а також сприяє запобіганню корупції та іншим зловживанням.
Суд зазначає, що відповідачем ані у відповіді на повторний запит позивача, ані під час розгляду справи не надано жодних пояснень чи доказів на підтвердження того, що розголошення інформації про отримання ТОВ «САВИН АГРО» грантів за рахунок бюджетних коштів та міжнародної фінансової допомоги в межах відповідних державних програм може завдати істотної шкоди охоронюваним законом інтересам, а також того, що така шкода переважає суспільний інтерес в отриманні цієї інформації. Відтак суд дійшов висновку, що зазначена інформація не належить до інформації з обмеженим доступом, а отже вона підлягає наданню за запитом відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Варто закцентувати увагу, що спір у даній справі виник з приводу реалізації позивачем передбаченого статтею 34 Конституції України й деталізованого в Законі № 2939-VI права вільно збирати, використовувати і поширювати інформацію.
Частиною 3 статті 23 Закону № 2939-VI встановлено, що оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників публічної інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України. Цьому положенню кореспондує норма пункту 7 частини 1 статті 19 КАС України, відповідно до якої юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.
З урахуванням викладеного, доводи відповідача про наявність підстав для закриття провадження у даній справі у відповідності до положень пункту 1 частини 1 статті 238 КАС України є безпідставними та необґрунтованими.
Згідно із частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до підпункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина друга статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі якщо ухвалення рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом визнання протиправною бездіяльності ТОВ «САВИН АГРО» щодо розгляду та надання відповіді на запит ГО «Досить!» від 29.12.2025 відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VI від 13.01.2011; зобов`язання ТОВ «САВИН АГРО» розглянути запит ГО «Досить!» від 29.12.2025 та надати відповідь відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що матеріалами справи підтверджується сплата позивачем судового збору в розмірі 1331,20 грн.
Відповідно до частини першої, третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1200,00 грн.
Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:
Позов Громадської організації «ДОСИТЬ!» до Товариства з обмеженою відповідальністю «САВИН АГРО» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Товариства з обмеженою відповідальністю «САВИН АГРО» щодо розгляду та надання відповіді на запит Громадської організації «ДОСИТЬ!» від 29.12.2025 відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VI від 13.01.2011.
Зобов`язати Товариства з обмеженою відповідальністю «САВИН АГРО» розглянути запит Громадської організації «ДОСИТЬ!» від 29.12.2025 та надати відповідь відповідно до вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 № 2939-VI з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «САВИН АГРО» на користь Громадської організації «ДОСИТЬ!» судовий збір у сумі 1200,00 грн. 
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Позивач: Громадська організація "ДОСИТЬ!", вул. Новаторів, 2А, кв. 18, м. Київ, 02090, код ЄДРПОУ 40750840. 
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "САВИН АГРО", вул. Механізаторів, 18, с. Савин, Чернігівський р-н, Чернігівська обл., 17072, код ЄДРПОУ 44572754. 
Дата складення повного рішення суду - 09.06.2026. 
Суддя Ю. О. Скалозуб