РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2026 року 	справа № 580/2957/26 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Паламаря П.Г., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) в якій просить:
- визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , яка проявилася у не надсиланні посадовими особами військової частини НОМЕР_1 мого запиту на інформацію від 18 листопада 2025 року в частині надання копії супровідного документу, яким на розгляд до військової частини НОМЕР_1 надійшла моя скарга від 30 вересня 2025 року, належному розпоряднику, протиправною (початок перебігу строку звернення до суду я пов`язую із 22 грудня 2025 року - датою, коли мені надійшла відповідь відповідача від 22 грудня 2025 року, дану бездіяльність я не оскаржував в позасудовому порядку, шестимісячний строк оскарження в судовому порядку спливає 22 червня 2026 року);
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 надіслати мій запит на інформацію від 18 листопада 2025 року в частині надання копії супровідного документу, яким на розгляд до військової частини НОМЕР_1 надійшла моя скарга від 30 вересня 2025 року, належному розпоряднику (початок перебігу строку звернення до суду я пов`язую із 22 грудня 2025 року - датою, коли мені надійшла відповідь відповідача від 22 грудня 2025 року, дану бездіяльність я не оскаржував в позасудовому порядку, шестимісячний строк оскарження в судовому порядку спливає 22 червня 2026 року).
Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 18.11.2025 звернувся до відповідача із запитом на інформацію, у якому просив: проінформувати про те, від кого (якої організації) та коли надійшла до військової частини НОМЕР_1 його скарга від 30.09.2025; надати завірену належним чином копію супровідного документу, яким на розгляд до військової частини НОМЕР_1 надійшла його скарга від 30.09.2025. Листом від 22.12.2025 відповідач надав відповідь. Разом із тим, відповідач не надав завірену належним чином копію супровідного документу, яким на розгляд до військової частини НОМЕР_1 надійшла його скарга від 30.09.2025, аргументуючи відмову тим, що виконання даного прохання запиту на інформацію не відноситься до компетенції відповідача.
Ухвалою суду від 30.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач проти позову заперечив та надав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити та зазначив, що не є розпорядником запитуваної інформації відповідно запиту від 18.11.2025, оскільки така інформація стосується внутрішнього діловодства органів вищого рівня, а не діяльності військової частини НОМЕР_1 , як самостійного суб`єкта владних повноважень. Тому вважає, що правомірно вказав на відсутність компетенції, оскільки спірні правовідносини повністю виходять за межі повноважень військової частини НОМЕР_1 .
Позивач подав до суду додаткові пояснення, в яких заперечив проти викладених у відзиві обставин та стверджує, що відповідач повинен був відповідно до вимог частини 2 статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» надіслати запит позивача від 18.11.2025 належному розпоряднику.
Дослідивши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив таке.
18.11.2025 позивач, через електронний кабінет на сайті Урядового контактного центру, звернувся до відповідача із запитом на інформацію від 18.11.2025, у якому просив:
« 1. проінформувати про те, від кого (якої організації) та коли надійшла до військової частини НОМЕР_1 моя скарга від 30 вересня 2025 року.
2. надати завірену належним чином копію супровідного документу, яким на розгляд до військової частини НОМЕР_1 надійшла моя скарга від 30 вересня 2025 року.».
Листом від 22.12.2025 №11092 відповідач у відповідь на запит позивача від 18.11.2025 повідомив:
«Щодо інформування про те, від кого (якої організації) та коли надійшла до військової частини НОМЕР_1 надаємо копію відповіді (вих. в/ч НОМЕР_1 № 9601 від 27.10.2025) із супровідним листом;
Щодо надання завіреної належним чином копії супровідного документу, яким на розгляд до військової частини НОМЕР_1 надійшла Ваша скарга від 30.09.2025 - поза межами компетенції.».
Вважаючи, що відповідач не направив запит на інформацію від 18.11.2025 в частині надання копії супровідного документу, яким на розгляд до військової частини НОМЕР_1 надійшла скарга позивача від 30.09.2025, належному розпоряднику, чим допустив протиправну бездіяльність, останній звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд виходить з такого.
Бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на запит позивач вважає протиправною, а тому звернувся в суд з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 40 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Згідно із частиною 1 статті 1 Закону України від 02.10.1992 №2657-XII «Про інформацію» інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
Частиною 1 статті 5 Закону України від 02.10.1992 №2657-XII «Про інформацію» встановлено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес регулює Закон України від 15.08.2020 №2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон №2939-VI).
Відповідно до статті 1 Закону №2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 3 Закону №2939-VI визначено гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 5 Закону №2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.
Відповідно до частини 1-2, 8 статті 6 Закону №2939-VI інформацією з обмеженим доступом є: 1) конфіденційна інформація; 2) таємна інформація; 3) службова інформація.
Обмеження доступу до інформації здійснюється відповідно до закону при дотриманні сукупності таких вимог:
1) виключно в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи кримінальним правопорушенням, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя;
2) розголошення інформації може завдати істотної шкоди цим інтересам;
3) шкода від оприлюднення такої інформації переважає суспільний інтерес в її отриманні.
Згідно із статтею 12 Закону №2939-VI суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань запитів на інформацію розпорядників інформації.
Відповідно до частини 1 статті 13 Закону №2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються:
- суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;
- юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів;
- особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків;
- суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них;
- юридичні особи публічного права, державні/комунальні підприємства або державні/комунальні організації, що мають на меті одержання прибутку, господарські товариства, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток, паїв) прямо чи опосередковано належать державі та/або територіальній громаді, - щодо інформації про структуру, принципи формування та розмір оплати праці, винагороди, додаткового блага їх керівника, заступника керівника, особи, яка постійно або тимчасово обіймає посаду члена виконавчого органу чи входить до складу наглядової ради.
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 14 Закону №2939-VI розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Згідно із ч.ч. 1, 2 статті 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Статтею 20 Закону №2939-VI встановлено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Частиною 1 статті 22 Закону № 2939-VI визначено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закон.
Згідно із частиною 2 статті 22 Закону № 2939-VI відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.
За змістом частини 4 - 5 статті 22 Закону № 2939-VI відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі та у ній має бути зазначено мотивовану підставу відмови.
Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача (частина 2 статті 23 Закону №2939-VI).
Отже, громадяни мають право звертатись із інформаційними запитами до суб`єктів владних повноважень та інших розпорядників публічної інформації. Запит може надаватися у письмовій формі чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача. Розпорядник інформації, у свою чергу, зобов`язаний надати відповідь на запит не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. Проте, строк може бути продовженим у разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних. Також, запитувачу інформації забезпечено право на оскарження дій або бездіяльності розпорядника інформації.
Велика Палата Верховного Суду вже неодноразово у своїх постановах, застосовуючи частину першу статті 1 Закону № 2939-VI, зазначала про такі обов`язкові ознаки публічної інформації, як документованість, створення (отримання) інформації суб`єктом владних повноважень у процесі виконання своїх повноважень або знаходження у володінні цього суб`єкта з інших підстав. Розпорядник публічної інформації зобов`язаний надати ту публічну інформацію, якою він володіє і яка певним чином задокументована (відображена на матеріальних носіях) (постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.02.2021 у справі № 9901/22/20, від 19.10.2023 у справі № 9901/337/21, від 20.02.2025 у справі № 990/324/24).
Тобто розпорядник може і повинен надати ту інформацію, яка вже існує і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях.
Як встановлено судом 18.11.2025 позивач, через електронний кабінет на сайті Урядового контактного центру, звернувся до відповідача із запитом на інформацію від 18.11.2025, у якому просив: проінформувати про те, від кого (якої організації) та коли надійшла до військової частини НОМЕР_1 моя скарга від 30 вересня 2025 року; надати завірену належним чином копію супровідного документу, яким на розгляд до військової частини НОМЕР_1 надійшла моя скарга від 30 вересня 2025 року.
Листом від 22.12.2025 №11092 відповідач у відповідь на запит позивача від 18.11.2025 повідомив позивачу наступне:- щодо інформування про те, від кого (якої організації) та коли надійшла до військової частини НОМЕР_1 надаємо копію відповіді (вих. в/ч НОМЕР_1 № 9601 від 27.10.2025) із супровідним листом; - щодо надання завіреної належним чином копії супровідного документу, яким на розгляд до військової частини НОМЕР_1 надійшла Ваша скарга від 30.09.2025 - поза межами компетенції.
Відмову у наданні запитуваного позивачем документа, а саме завіреної належним чином копії супровідного документа, яким на розгляд до військової частини НОМЕР_1 надійшла скарга позивача від 30.09.2025 з підстави відсутності компетенції суд вважає протиправною, оскільки відповідно до частини 3 статті 22 Закону №2939-VI розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
Отже, якщо відповідач не володіє запитуваною позивачем інформацією/документами, і в даному випадку йому було відомо, хто нею володіє, останній був зобов`язаний направити запит позивача про надання інформації від 18.11.2025 належному розпоряднику, з одночасним повідомленням про це позивача.
При цьому, посилання представника відповідача на те, що відповідач не є розпорядником запитуваної інформації відповідно запиту від 18.11.2025, оскільки така інформація стосується внутрішнього діловодства органів вищого рівня, а не діяльності військової частини НОМЕР_1 , як самостійного суб`єкта владних повноважень, суд відхиляє як необгрунтовані, адже згідно із частиною 8 статті 6 Закону №2939-VI обмеженню доступу підлягає інформація, а не документ. Якщо документ містить інформацію з обмеженим доступом, для ознайомлення надається інформація, доступ до якої необмежений.
Доказів того, що запитувані позивачем документи містить інформацію з обмеженим доступом відповідач до суду не надав. У відповіді на запит інформація про таке обмеження також відсутня.
Крім того, відповідно до частини 4 статті 22 Закону №2939-VI у відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено, зокрема, мотивовану підставу відмови, однак, зі змісту листа відповідача вбачається, що наведені представником відповідача у відзиві на позов мотиви, не були підставою відмови у задоволенні запиту позивача на інформацію від 18.11.2025.
Отже, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про протиправність бездіяльність відповідача щодо ненаправлення запиту позивача на інформацію від 18.11.2025 в частині надання копії супровідного документа, яким на розгляд до військової частини НОМЕР_1 надійшла скарга позивача від 30.09.2025, належному розпоряднику та з метою поновлення порушених прав позивача зобов`язати відповідача направити запит позивача на інформацію від 18.11.2025, в частині надання копії супровідного документа, яким на розгляд до військової частини НОМЕР_1 надійшла його скарга від 30.09.2025, належному розпоряднику, з одночасним повідомленням про це позивача.
Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно із частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Приписами частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).
З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір» та не надав доказів понесення інших судових витрат, то підстави для їх розподілу відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 – 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненаправлення запиту ОСОБА_1 на інформацію від 18.11.2025, в частині надання копії супровідного документа, яким на розгляд до військової частини НОМЕР_1 надійшла його скарга від 30.09.2025, належному розпоряднику.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 направити запит ОСОБА_1 на інформацію від 18.11.2025, в частині надання копії супровідного документа, яким на розгляд до військової частини НОМЕР_1 надійшла його скарга від 30.09.2025, належному розпоряднику, з одночасним повідомленням про це ОСОБА_1 .
Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня підписання судового рішення.

Суддя 	Петро ПАЛАМАР