Справа № 524/1610/26
Провадження №2-о/524/116/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30.04.2026 м.Кременчук
Автозаводський районний суд м.Кременчука в складі: 
головуючого судді – Алексашиної Н.С.,
за участю: секретаря судового засідання – Сінельнік В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Великоновосілківська селищна військова адміністрація Волноваського району Донецької області, Друга Кременчуцька державна нотаріальна контора, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, -
В С Т А Н О В И В :
Заявник, ОСОБА_1 , звернувся в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
У заяві вказав, що його батько, ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Після смерті батька відкрилася спадщина у виді житлового будинку садибного типу по АДРЕСА_1 , земельної ділянки площею 0,3599 га та земельний пай площею 6,88 га, розташований на території Зеленопільської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області.
Усе своє майно ОСОБА_2 заповів своєму сину (заявнику у справі) на підставі заповіту від 11.03.1999 року.
Постановою нотаріуса від 11.12.2025 року заявнику відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що заяву про прийняття спадщини подано не в установлений строк і спадкоємцем не підтверджено факт проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Заявник стверджує, що впродовж останніх чотирьох-п`яти років він проживав разом зі своїми батьками, оскільки батьки були похилого віку та потребували допомоги і догляду.
Також, заявник посилається на те, що прийняв спадщину за заповітом на земельні ділянки товарного сільськогосподарського виробництва.
Заявник прохає встановити факт його постійного проживання на час відкриття спадщини зі спадкодавцем ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В судове засідання заявник не з`явився, подавши клопотання про розгляд заяви без його участі.
Заінтересована особа – Великоновосілківська селищна військова адміністрація Волноваського району Донецької області, направила до суду заяву про розгляд справи без участі свого представника.
Заінтересована особа - Друга Кременчуцька державна нотаріальна контора направила до суду заяву про розгляд справи без участі свого представника.
Вивчивши матеріали справи та надані докази, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Зелене Поле Великоновосілківського району Донецької області помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. /а.с.10/
Згідно копії свідоцтва про народження, ОСОБА_2 є батьком заявника – ОСОБА_1 . /а.с.11/
За життя ОСОБА_2 склав заповіт від 11.03.1999 року, яким належний йому житловий будинок по АДРЕСА_1 , приватизовану земельну ділянку площею 0,3599 га, земельний пай згідно державного акта ДН№2305 від 02.09.1997 року площею 6,88 га, заповів своєму сину – ОСОБА_1 , що підтверджується копією заповіту посвідченого секретарем виконкому Зеленопільської сільської ради, а також низкою документів на підтвердження права власності спадкодавця: копією свідоцтва про право власності на домоволодіння та технічним паспортом на житловий будинок, копією державного акту на право приватної власності на землю серії ДН2638 на земельну ділянку площею 0,3599 га розташовану по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. /а.с.14-15, 16-17, 18-23, 24-25/
Постановою Державного нотаріуса Другої кременчуцької державної нотаріальної контори Гуртової О.С. від 11.12.2025 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
Відмова мотивована тим, що ОСОБА_1 не надав документів, які підтверджують факт спільного проживання разом з померлим на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та не подав в установлений законом шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини. /а.с.12-13/ 
Згідно зі статтями 1216 та 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Згідно частини першої статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявності фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрації місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15, від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19.
Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Державна реєстрація спадкоємця сама по собі не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті спадкодавця за адресою реєстрації. (постанова Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19).
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. (висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Верховного Суду від 04 листопада 2024 року у справі № 504/3606/14-ц).
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стверджуючи про своє проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини заявник ОСОБА_1 посилається на нотаріально засвідчені заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , у яких останні вказали, що мешкали у с.Зелене Поле Волноваського району Донецької області, знають заявника, його родину, та повідомили про те, що заявник на час смерті батька – ОСОБА_2 проживав разом з ним по АДРЕСА_1 . /а.с.26, 27, 28/
Разом з тим, суд не може взяти до уваги вказані заяви, оскільки вони не є допустимими доказами у справі.
Так, відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.1 ст.213 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі.
Згідно ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ч.1 ст.229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.
Стаття 230 ЦПК України встановлює особливий порядок допиту свідків судом, зокрема, приведення їх до присяги, попередження про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань.
Втім, заявником у справі не заявлено клопотання про виклик та допит безпосередньо судом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , як свідків.
За таких обставин, відсутні законні підстави для прийняття як доказів нотаріально засвідчених заяв вказаних осіб, у яких вони фактично надають показання що мають значення для вирішення справи. Як вже зазначалося, такі заяви не є допустимими доказами у справі.
Що стосується довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, то вона видана 03.02.2015 року і не містить інформацію про фактичне місце проживання ОСОБА_1 на час відкриття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його батька ОСОБА_2 /а.с.29/
Стосовно посилань заявника на те, що ним прийнята та оформлена спадщина за заповітом, а саме, земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, суд враховує наступне.
Дійсно, заявником надані копії державних актів на право власності на земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані у Зеленопільській сільській раді Великоновосілківського району Донецької області: серії ЯЛ №976475 на земельну ділянку площею 6,2495 га, серії ЯЛ №969261 на земельну ділянку 0,6343 га. /а.с.30-31, 32-33/
Разом з тим, зі змісту вказаних державних актів убачається, що вони видані на підставі рішення Великоновосілківського районного суду від 10.12.2010 року №2-6614/10.
Згідно вказаного судового рішення, текст якого є загальнодоступним у ЄДРСР, за ОСОБА_1 визнано право власності на земельну ділянку 6,88 га, яка належала померлому ОСОБА_2 .
Визнаючи право власності на спадкові земельні ділянки за ОСОБА_1 , суд керувався ст.1268 ЦК України, яка регламентує прийняття спадщини спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Суд у вказаному рішенні дійшов висновку про постійне проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, пославшись на те, що це встановлено із пояснень представника позивача та на підставі наданих письмових доказів. Однак, у рішенні не зазначено на підставі яких саме доказів встановлена вказана обставина, показання представника позивача також не наведені.
Наведені оцінка доказів та висновки суду у рішенні від 10.12.2010 року у справі №2-6614/10 не мають преюдиціального значення у цій справі про встановлення факту, що має юридичне значення. 
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ч.7 ст.82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Такі висновки сформульовані в пункті 32 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17.
Зважаючи на викладене, суд доходить висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду цивільної справи №2-6614/10, а тому справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу.
Враховуючи, що заявник ОСОБА_1 не надав достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд не знаходить законних підстав для задоволення заяви про встановлення відповідного факту.
Керуючись ст.ст.4-13, 273, 293, 294, 315-319, 352 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В :
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Алексашина Н.С.