Єдиний унікальний номер судової справи 201/3385/26
Номер провадження 1-кп/201/340/2026

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року       м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі:
Головуючого - судді ОСОБА_1 ,
при секретарі судового засідання – ОСОБА_2 , 
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора – ОСОБА_3 ,
потерпілої – ОСОБА_4 , 
обвинуваченого – ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене 14 січня 2026 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026042110000079 за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Клетна Красилівського району Хмельницької області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , зі слів із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, маючого на утриманні неповнолітнього сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого водієм в ТОВ «АВТОТРАНССЕРВІС», раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

14 жовтня 2025 року приблизно о 18 годині 15 хвилин водій ОСОБА_5 , керуючи технічно справним засобом – автобусом ЧАЗ А079.52 Еталон, номерний знак НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрації сереїі НОМЕР_3 , належить – ТОВ «АВТОТРАНССЕРВІС», рухався по вул. Набережній Перемоги поблизу електроопори № 159 в Соборному районі міста Дніпра.
Керуючи транспортним засобом, автобусом ЧАЗ А079.52 Еталон, номерний знак НОМЕР_2 водій ОСОБА_5 , порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, рухаючись по вул. Набережній Перемоги, поблизу електроопори № 159, при поданні світлофором сигналу, що забороняє рух, не вжив заходів для зупинки транспортного засобу, та продовживши рух здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка рухалась по пішохідному переходу на зелений сигнал світлофора.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_4 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми тіла: саден м`яких тканин голови; підапоневротичної гематоми тім?яної ділянки зліва; закритої травми грудної клітини з переломами 4,5,6,7-го ребер зліва з явищами лівостороннього пневмотораксу та розвитком в посттравматичному періоді осумкованого геморагічного плевриту. За своїм характером виявлені у ОСОБА_4 тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми тіла - відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Порушення: правил безпеки дорожнього руху виразилося у тому, що водій ОСОБА_5 , керуючи транспортним засобом - автобусом ЧАЗ А079.52 Еталон, номерний знак НОМЕР_4 , порушив вимоги п.п. 8.7.3 (е) та 8.10 Правил дорожнього руху порушення яких знаходяться в причинному зв`язку з наслідками, що настали, а саме:
п. 8.7.3 (е) - «червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоні миготливі сигнали забороняють рух»;
п. 8.10 - «У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69 "Місце зупинки", якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів».
Дії ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжке тілесне ушкодження, кваліфікуються за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав повністю та суду показав, що до вказаних подій він потерпілу ОСОБА_4 не знав, працюває водієм маршрутного транспортного засобу та в день інкримінованих подій виконував свої посадові обов`язки.
14 жовтня 2025 року приблизно о 18 годині 15 хвилин він керував автобусом ЧАЗ А079.52 Еталон, номерний знак НОМЕР_2 , та рухався за маршрутом по правій крайній смузі по вул. Набережній Перемоги в місті Дніпро, поблизу електроопори № 159 він відволікся від дорожньої обстановки до салону автобуса, та не помітивши заборонний сигнал світлофора, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка рухалася по пішохідному переходу. 
Зупинивши автобус, він вийшов та почав надавати медичну допомогу потерпілій, викликав швидку медичну допомогу та поліцію. Після того, як швидка медична допомога забрала потерпілу до лікарні, він пройшов медичне обстеження на стан алкогольного сп`яніння, яке показало негативний результат, та відвіз автобус до штраф майданчика. 
Підтвердив, що порушив Правила дорожнього руху, відволікся до салону автобусу та не слідкував за дорожньою обстановкою, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , яка отримала тяжкі тілесні ушкодження. Після дорожньо-транспортної події він відшкодував потерпілій завдану шкоду у розмірі 50 000 гривень та допомагає останній проходити реабілітацію дотепер, зокрема, возить до лікарні та на масажі.
Зазначив, що проживає у цивільному шлюбі, має на утриманні неповнолітнього сина та цивільну дружину, яка не працює. Єдиним джерелом його доходу є робота на посаді водія пасажирських перевезень ТОВ «Автотранссервіс». Додав, що проходив військову службу. 
Вину свою визнав у повному обсязі та щиро розкаявся у вчиненому, просив суворо не карати та призначити покарання, н пов`язане з позбавленням волі, а також не позбавляти права керування транспортним засобом, оскільки це є його єдиним джерелом доходу.

Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а так само визнав всі фактичні обставини його вчинення, а прокурор та потерпіла не висловили жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показами обвинуваченого, наданими ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_5 діяння і ніким не оспорюється, суд приходить до переконання, що діяння, яке вчинене обвинуваченим дійсно мало місце, в його діях наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він своїми діями вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_4 тяжкі тілесні ушкодження.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд виходить з наступного.
З огляду на приписи ст. 65 КК України суд при призначенні покарання має врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Саме ж призначене покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Підставами для судового розсуду під час призначення покарання є: кримінально-правові, відносно визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК тощо; індивідуалізація покарання ? конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.
Статтями 50 і 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
За змістом ст. 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані в сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Питання призначення покарання та звільнення від його відбування визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Насамперед, суд враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.
Дослідивши дані про особу обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_5 раніше не судимий і не притягався до кримінальної відповідальності, зі слів має середньо-спеціальну освіту, не одружений, втім, проживає у цивільному шлюбі з ОСОБА_7 і має на утриманні неповнолітнього сина - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно працевлаштований і працює водієм пасажирських перевезень в ТОВ «АВТОТРАНССЕРВІС», за місцем роботи характеризується з позитивної сторони, за час роботи порушень правил дорожнього руху не допускав та відповідальне ставився до виконання службових обов`язків, на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває. 
Поряд із цим, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 провину свою визнав у повному обсязі, а також його посткримінальну поведінку, зокрема, те, що останній після дорожньо-транспортної пригоди під час досудового розслідування відшкодував потерпілій ОСОБА_4 завдані збитки на лікування 30 000 гривень, до початку судового розгляду відшкодував матеріальну та моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень, загалом потерпілій відшкодовано збитки у сумі 50 000 гривень, що підтверджується наявними в матеріалах справи розписками ОСОБА_4 , а також надає допомогу потерпілій у проходженні нею реабілітаційних заходів, в тому числі, возить до лікарні та на масажі, що безпосередньо підтвердила ОСОБА_4 під час цього розгляду.
Наведені обставини безумовно свідчать про щире каяття ОСОБА_5 , добровільне відшкодування завданих збитків та бажання останнього у такий спосіб виправити наслідки вчиненого, та, з огляду на приписи п. п. п. 1, 2 ст. 66 КК України, визнаються судом такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого.
Під час судового розгляду даного кримінального провадження обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , не встановлено.

Отже, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд насамперед виходить із ступеню тяжкості вчиненого ним злочину з необережною формою вини, враховує конкретні обставини дорожньо-транспортної події, данні про особу обвинуваченого, його посткримінальну поведінку та ставлення до наслідків своїх протиправних дій, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих, суд приходить до переконання, що ОСОБА_5 має бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі в межах строку, передбаченого санкцією частини 2 статті 286 КК України, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде найбільш необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів. 
Разом із цим, виходячи з наведених вище обставин та проаналізованих даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 у їх сукупності, враховуючи посткримінальну поведінку останнього та його ставлення до наслідків дорожньо-транспортної пригоди, в тому числі, надання допомоги потерпілій у проходженні реабілітації, щире каяття та добровільне відшкодування завданих ОСОБА_4 збитків, з огляду на позицію потерпілої, яка наполягала на призначенні обвинуваченому покарання, не пов`язаного з позбавленням волі та просила не позбавляти права керування транспортним засобом, суд приходить до висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення за ним постійного та обов`язкового контролю, тобто із застосуванням положень ст. 75 КК України, звільнивши обвинуваченого від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі із випробуванням та поклавши на нього відповідні обов`язки. 
До того ж, дотримуючись принципу індивідуалізації покарання, з огляду на особу обвинуваченого та відсутність відомостей про навчання ОСОБА_5 , суд вважає за необхідне покласти на останнього передбачені п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.
Покладення на обвинуваченого таких обов`язків в повній мірі відповідає як вимогам закону та його особі, так і буде в повній мірі сприятиме меті покарання кару, а й виправленню останнього.
Така позиція суду повністю узгоджується із правовою позицією викладеною в ухвалі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду України від 04.11.2019 року (справа № 686/6552/18, провадження № 51-5411 ск 19) щодо альтернативності видів обов`язків, визначених у п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд приходить до наступних висновків.
Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
Санкція ч. 2 ст. 286 КК України надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати такого покарання до особи. Указане положення закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер застосування і це питання, як визначив законодавець, суд вирішує на власний розсуд залежно від конкретних обставин кримінального провадження, характеру допущених особою порушень вимог Правил дорожнього руху, їх наслідків тощо.
Отже, вирішуючи означене питання, суд, насамперед, виходить з конкретних обставин справи, характеру допущених обвинуваченим порушень вимог Правил дорожнього руху та їх наслідків, враховує посткримінальну поведінку ОСОБА_5 після настання дорожньо-транспортної події, його щире каяття, повне добровільне відшкодування шкоди потерпілій ОСОБА_4 та надання дотепер допомоги у проходженні останньою реабілітаційних заходів, а також особу обвинуваченого, який працює водієм пасажирських перевезень в ТОВ «Автотранссервіс» і це є єдиним джерелом доходу останнього, наявність у нього на утриманні цивільної дружини та неповнолітньої дитини, що у своїй сукупності дає суду достатні підстави погодитися з позицією сторони обвинувачення і потерпілої та дійти висновку про можливість не призначати ОСОБА_5 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Підсумовуючи наведене, на переконання суду, призначене ОСОБА_5 покарання відповідає загальним засадам його призначення, встановленим КК України, і відповідає принципам законності, індивідуалізації та справедливості, не виходить за межі дискреційних повноважень суду щодо призначення покарання та прийняття рішення про звільнення від його відбування. Таке покарання ґрунтується на вимогах статей 50 і 65 КК України, згаданих вище принципах, є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів. 

В межах даного кримінального провадження застосовані заходи забезпечення кримінального провадження.
Так, відповідно до ухвали слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 20 січня 2026 року накладено арешт автобус марки «ЧАЗ А079.52 Еталон» (реєстраційний номер – НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_6 , власник – ТОВ «Автотранссервис») шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.
Отже, вирішуючи питання щодо скасування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.
Отже, з огляду на наведені вимоги кримінального процесуального закону, зважаючи на те, що майно, на яке накладено арешт, не підлягає спеціальній конфіскації, санкція ч. 2 ст. 286 КК України не передбачає призначення додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, до того ж, транспортний засіб належить на праві власності ТОВ «Автотранссервис», суд приходить до висновку про необхідність скасування накладеного ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 20 січня 2026 року арешту на автобус марки «ЧАЗ А079.52 Еталон» (реєстраційний номер – НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_6 , власник – ТОВ «Автотранссервис»).

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлений.

Відповідно до вимог ст. ст. 118, 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Тому з огляду на це, суд приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_5 витрати по проведенню судової експертизи технічного стану транспортного засобу за висновком експерта № СЕ-19/104-26/2061-ІТ від 05 лютого 2026 року в розмірі 3565 (трьох тисяч п`ятисот шістдесяти п`яти) гривень 60 копійок, судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 (дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод) за висновком експерта № СЕ-19/104-26/5449-ІТ від 23 лютого 2026 року в розмірі 3565 (трьох тисяч п`ятисот шістдесяти п`яти) гривень 60 копійок, а всього у загальному розмірі 7 131 (семи тисяч ста тридцяти одної) гривень 20 копійок на користь держави.

Долю речового доказу в порядку п. 9 ст. 100 КПК України слід вирішити наступним чином:
- автомобіль ЧАЗ А079.52 Еталон, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який відповідно до зберігальної розписки від 26 лютого 2026 року переданий на зберігання представнику власника ТОВ «Автотранссервіс» (код ЄДРПОУ 30548889) ОСОБА_8 , паспорт НОМЕР_7 – необхідно вважати повернутим ТОВ «Автотранссервіс» (код ЄДРПОУ 30548889), як власнику цього майна.

З урахуванням викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 370- 374, 394, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі, без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього відповідно до положень ст. 76 КК України обов`язки: 
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи. 

Стягнути з ОСОБА_5 витрати по проведенню судової експертизи технічного стану транспортного засобу за висновком експерта № СЕ-19/104-26/2061-ІТ від 05 лютого 2026 року в розмірі 3565 (трьох тисяч п`ятисот шістдесяти п`яти) гривень 60 копійок, судової інженерно-транспортної експертизи за експертною спеціальністю 10.1 (дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортних пригод) за висновком експерта № СЕ-19/104-26/5449-ІТ від 23 лютого 2026 року в розмірі 3565 (трьох тисяч п`ятисот шістдесяти п`яти) гривень 60 копійок, а всього у загальному розмірі 7 131 (семи тисяч ста тридцяти одної) гривень 20 копійок на користь держави.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 20 січня 2026 року на автобус марки «ЧАЗ А079.52 Еталон» (реєстраційний номер – НОМЕР_5 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_6 , власник – ТОВ «Автотранссервис»).

Речовий доказ у кримінальному провадженні: 
- автомобіль ЧАЗ А079.52 Еталон, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який відповідно до зберігальної розписки від 26 лютого 2026 року переданий на зберігання представнику власника ТОВ «Автотранссервіс» (код ЄДРПОУ 30548889) ОСОБА_8 , паспорт НОМЕР_7 – необхідно вважати повернутим ТОВ «Автотранссервіс» (код ЄДРПОУ 30548889), як власнику цього майна.

Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцятиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. 
Вирок може бути оскаржений в порядку ст. 395 КПК України.
Апеляційну скаргу на вирок може бути подано до Дніпровського апеляційного суду через Соборний районний суд міста Дніпра протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя   ОСОБА_1