ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"05" травня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/1401/25	
Господарський суд Одеської області у складі судді Петренко Н.Д., 
за участю секретаря судового засідання Ніконової Д.І.
розглянувши справу № 916/1401/25 в порядку загального позовного провадження 
за позовом: Фізичної особи-підприємця Ковальчука Олега Миколайовича /РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації – АДРЕСА_1 , адреса для листування – АДРЕСА_2 /
до відповідача: Російської Федерації в особі Wydzial Konsularny Ambasady Rosji w Polsce /місцезнаходження – Belwederska 25C, Warszawa, Polska/
про стягнення 98 942 975,70 грн збитків, що еквівалентно 2 395 713,70 доларам США або 2 160 327 євро.

за участі представників учасників справи:
від позивача: не з`явився, в матеріалах справи наявна заява позивача ФОП Ковальчука О.М. про розгляд справи за його відсутності /вх.№15358/26 від 04.06.2026/;
від відповідача: не з`явився.

ВСТАНОВИВ:
08.04.2025 до Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця Ковальчука Олега Миколайовича (далі – ФОП Ковальчук О.М., позивач) до Російської Федерації в особі Wydzial Konsularny Ambasady Rosji w Polsce (далі – відповідач) про стягнення збитків, заподіяних внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України, у сумі 98 942 975,70 грн, з яких майнова шкода від втрати майна, переданого на зберігання, - 81 284 539,60 грн, з яких - 29 383 683,60 грн /за договором про надання послуг зі складського зберігання № КО/1 від 26.01.2022 /, 28 814 536,00 грн /за договором про надання послуг зі складського зберігання № КО/2 від 26.01.2022/, 23086320,00 грн /за договором про надання послуг зі складського зберігання № КО/3 від 26.01.2022) та 17 658 436,10 грн - інфляційні нарахування на заявлену до стягнення суму майнової шкоди за період з листопада 2022 по лютий 2025 років, а саме - 6 383 377,46 грн /за договором КО/1 від 26.01.2022/, 6 259 734,55 грн /за договором КО/2 від 26.01.2022/, 5 015 324, 04 грн /за договором КО/3 від 26.01.2022/), що еквівалентно 2 395 713,70 дол. США або 2 160 327 євро.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у зв`язку з військовою агресією РФ проти України позивачем понесено збитки у вигляді знищення майна ФОП Ковальчука О.М., що перебувало на зберіганні у цілісному майновому комплексі, що належить Фізичній особі-підприємця Магдієву Магомеду Гаджийовичу, яке розташоване по АДРЕСА_3 , у сумі 98 942 975,70 грн.
При цьому позивач вказує, що 26.01.2022 ФОП Ковальчук О.М. уклав з ФОП Магдієвим М.Г. договори про надання послуг зі складського зберігання № КО/1 /насіння соняшнику - сорт "Лакомка", врожаю 2021 року/, № КО/2 /насіння гірчиці жовтої врожаю 2021 року/ та № КО/3 /насіння гірчиці білої врожаю 2021 року/. Насіння, за вищезгаданими договорами, передавалося позивачем для очистки, калібрування та фасування у паперові мішки (тришарові) по 25 кг і приймалося ФОП Магдієвим М.Г. до цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .
В подальшому 24 лютого 2022 року російська федерація розпочала військову агресію проти України, вчинивши терористичний широкомасштабний збройний напад, який триває до сьогодні. З 10 березня 2022 року, війська країни-агресора російської федерації окупували територію села Давидів Брід. 
Позивач зазначає, що ФОП Магдієв М.Г. повідомив йому, що на території складу за адресою: АДРЕСА_3 – перебували російські військові та їх техніка. Частина складу була пошкоджена внаслідок артилерійських обстрілів. Також ФОП Магдієву М.Г. розповідали місцеві жителі, що насіння та зерно з його складу вивозилось окупаційною владою у напрямку російської федерації. На жаль фото- або відеофіксацію, на той момент, здійснити було неможливо в умовах окупації і постійної присутності російських військових на цих територіях.
4 жовтня 2022 року село, де знаходився господарський комплекс ФОП Магдієва М.Г., було повернуто під контроль України. В результаті, ФОП Ковальчуку О.М. було повідомлено, що згаданий майновий комплекс було частково зруйновано, а товари, що зберігались на складах – знищені або зникли. 15 листопада 2022 року ФОП Магдієвим М.Г. було проведено огляд пошкоджень майнового комплексу та складено Акт обстеження пошкодженого об`єкта.
Позивач вказує, що внаслідок збройної агресії РФ, йому було завдано майнової шкоди, а саме знищено та викрадено:
- насіння кондитерського соняшнику, вагою 1 363 512 кг;
- насіння гірчиці жовтої, вагою 609 740 кг;
- насіння гірчиці білої, вагою 496 000 кг.
За вказаними фактами органом досудового розслідування здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12025231090000639 від 23.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.
Заявляючи позовні вимоги, позивач провів розрахунок збитків за допомогою витратного підходу метода індексації нарахованих збитків, в тому числі інфляції, відповідно до якого: розмір збитків ФОП Ковальчука, а саме втраченого майна, переданого згідно договору про надання послуг зі складського зберігання № КО/1 від 26.01.2022, у наслідок збройної агресії РФ, становить 35 767 061,06 грн; розмір збитків ФОП Ковальчука, а саме втраченого майна, переданого згідно договору про надання послуг зі складського зберігання № КО/2 від 26.01.2022, у наслідок збройної агресії РФ, становить 35 074 270, 55 грн; розмір збитків ФОП Ковальчука, а саме втраченого майна, переданого згідно договору про надання послуг зі складського зберігання № КО/3 від 26.01.2022, у наслідок збройної агресії РФ, становить 28 101 644, 04 грн.
Таким чином, як зазначає позивач, загалом сумарно ФОП Ковальчуку О.М. через збройну агресію російської федерації за справедливою вартістю спричиненні збитки на загальну суму: 98 942 975, 70 грн. (35 767 061, 06 грн.+ 35 074 270, 55 грн. + 28 101 644, 04 грн.).
Позивач також вказує, що вимога про стягнення шкоди в грошовому еквіваленті іноземної валюти (долари США, євро) відповідає як матеріальному закону, так і суті господарської діяльності позивача, а обраний ним спосіб судового захисту відповідає цивільному законодавству та є ефективним. 
Офіційний курс гривні до долару США (USD) дорівнює 41,3426, а євро (EUR) 45,8531. Відомості про офіційний курс гривні до долару США (USD) та євро (EUR) станом на 04.04.2025 року (дату формування позовної заяви), в зв`язку з чим розмір майнової шкоди (матеріальних збитків) ФОП Ковальчука О.М. в грошовому еквіваленті іноземної валюти дорівнює 2 395 713, 7 доларів США (USD) або 2 160 327 євро (EUR).
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2025 справу № 916/1001/25 передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Демченко Т.І.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 14.04.2025 матеріали цієї справи передано за територіальною підсудністю до Господарського суду міста Києва за місцезнаходженням посольства РФ (відповідача).
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями справу № 916/1401/25 передано на розгляд судді Господарського суду міста Києва Головіній К.І.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 12.05.2025 позовну заяву Фізичної особи-підприємця Ковальчука Олега Миколайовича до Російської Федерації в особі Wydzial Konsularny Ambasady Rosji w Polsce про стягнення 98 942 975,70 грн передано за підсудністю до Господарського суду Одеської області.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями справу № 916/1401/25 передано на розгляд судді Господарського суду Одеської області Петренко Н.Д.
Ухвалою суду від 06.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 916/1401/25. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04.07.2025 на 11:30.
Окрім того вказаною ухвалою також з метою дотримання процесуальних прав відповідача у справі Російської Федерації в особі Wydzial Konsularny Ambasady Rosji w Polsce /місцезнаходження – Belwederska 25C, Warszawa, Polska/ та його належного повідомлення про час та місце судового розгляду даної справи в порядку, передбаченому ст. 367 ГПК України та Гаазької Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року, зобов`язано позивача надати до суду в двох екземплярах належним чином засвідчений переклад позовної заяви з додатками та ухвали суду про відкриття провадження у справі на російську мову.
03.07.2025 від позивача судом отримано заяву про долучення документів до матеріалів справи /вх.№21121/25/, до якої додано копії позовної заяви та ухвали про відкриття провадження з перекладом на російську мову в двох екземплярах. 
Ухвалою суду від 04.07.2025 постановлено направити компетентному органу Польщі судове доручення з проханням про вручення за кордоном судових або позасудових документів Російської Федерації в особі Wydzial Konsularny Ambasady Rosji w Polsce /місцезнаходження – Belwederska 25C, Warszawa, Polska/. Призначено дату судового засідання на 15.10.2025 на 10:30 год та резервну дату на 12.11.2026 на 10:30 год. Провадження у справі № 916/1401/25 зупинено до надходження відповіді на судове доручення.
07 липня 2025 року Господарським судом Одеської області на адресу компетентного органу Польщі - Департаменту міжнародного співробітництва та прав людини Міністерства юстиції Польщі було направлено Прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів (REQUEST/DEMANDE for service abroad of judicial or extrajudicial documents / aux fins de signification а l’йtranger d’un acte judiciare ou extrajudiciare) /вих.№916/1401/25/4270/2025 від 07.07.2025/.
11.08.2025 судом отримано лист /вх.№25061/25/ від Департаменту міжнародного співробітництва та прав людини Міністерства юстиції Польщі, яким було повернуто запит на вручення документів у зв`язку з відсутністю чіткого вибору способу вручення документів (позначені “а” та “с”).
05 вересня 2025 року Господарським судом Одеської області на адресу Департаменту міжнародного співробітництва та прав людини Міністерства юстиції Польщі було направлено Прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів (REQUEST/DEMANDE for service abroad of judicial or extrajudicial documents / aux fins de signification а l’йtranger d’un acte judiciare ou extrajudiciare) /вих.№916/1401/25/5512/2025 від 05.09.2025/ з чітко визначеним способом вручення документів – “а”.
Ухвалою суду від 04.12.2025 провадження у справі № 916/1401/25 – поновлено з 04.12.2025 та призначено підготовче засідання на 10.12.2025 р. на 11:15.
Ухвалою суду від 10.12.2025 зупинено провадження у справі № 916/1401/25 до надходження відповіді на судове доручення від компетентного органу Республіки Польщі.
12.03.2026 судом від Міністерства юстиції Республіки Польща отримано лист /вх.№8905/26 від 12.03.2026/ про повернення судового доручення без виконання, оскільки запит виходить за межі застосування Гаазької конвенції про вручення за кордон судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року, так як Конвенція не передбачає механізму посередництва третьої держави.
Ухвалою суду від 19.03.2026 провадження у справі № 916/1401/25 – поновлено та призначено підготовче засідання на 14.04.2026 р. на 10:30.
14.04.2026 до суду через систему “Електронний суд” надійшло клопотання позивача про долучення доказів /вх. №12682/26 від 14.04.2026/.
У підготовчому судовому засіданні 14.04.2026 року за участі позивача ОСОБА_1 суд оголосив протокольну ухвалу про закриття підготовчого судового засідання та призначив розгляд справи до розгляду по суті на 05.05.2026 на 09:30 год.
04.05.2026 судом від позивача отримано заяву про розгляд справи без участі /вх.№15358/26 від 04.05.2026/, в якій позивач зазначив, що у зв`язку з воєнним станом, російськими ракетними ударами по критичній інфраструктурі та неможливістю позивача і його представника з`явитись в суд по даному питанню, позивач просить суд провести засідання по справі № 916/1401/25, призначене на 05.05.2026 на 09:30, без його участі. При цьому позивач просить заявлені позовні вимоги задовольнити в повному ному обсязі.
До судового засідання учасники справи не з`явились. 
Відповідач правом на подання відзиву не скористався, будь-яких заяв щодо розгляду справи до суду не подав.
На підставі ч. ч. 1-3 ст. 202 ГПК України суд вважає можливим розглянути справу по суті з урахуванням наступних висновків.
Предметом позову є відшкодування шкоди, завданої збройною агресією рф проти України; місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; передбачається, що шкода завдана агентами рф, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави - України; вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено в Статуті ООН. У зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України 24 лютого 2022 року, Україна розірвала дипломатичні відносини з росією, що в свою чергу, з цієї дати, унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства рф в Україні, у зв`язку із припиненням його роботи на території України. До таких висновків щодо розірвання дипломатичних відносин між Україною і рф, на основі аналізу наведених вище норм права та фактичних обставин, дійшов Верховний Суд у постановах від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19, від 18.05.2022 у справі № 760/17232/20, а також Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.05.2022 у справі № 635/6172/17, провадження №14-167цс20 (пункт 58).
Відповідно до частин 5, 6 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 990/80/22, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, рф не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди завданої такими актами агресії.
При цьому, Верховний Суд виходив з того, що країна-агресор діяла поза межами свого суверенного права на самооборону, навпаки, віроломно порушила усі суверенні права України, діючи на її території, тому безумовно рф надалі не користується в такій категорії справ своїм судовим імунітетом. Такі висновки наведені в постановах Верховного Суду від 08.06.2022 та від 22.06.2022 у справах № 490/9551/19 та № 311/498/20.
Таких самих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18.05.2022 у справі № 428/11673/19 та у справі № 760/17232/20-ц, зазначивши додаткові аргументи непоширення судового імунітету рф у спірних правовідносинах, а саме: підтримання юрисдикційного імунітету рф позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції; судовий імунітет рф не застосовується з огляду на звичаєве міжнародне право, кодифіковане в Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004); підтримання імунітету рф є несумісним з міжнародно-правовими зобов`язаннями України в сфері боротьби з тероризмом; судовий імунітет рф не підлягає застосуванню з огляду на порушення нею державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням рф своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом.
За приписами статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлені інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору. Іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, установлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (стаття 365 ГПК України).
Згідно з частиною 1 статті 367 ГПК України в разі, якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення на території рф регулювався Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, до якої Україна приєдналася 19.12.1992 прийнявши відповідний нормативний акт - постанову Верховної Ради України "Про ратифікацію Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності" від 19.12.1992. Відповідно до зазначеної Угоди Компетентні суди та інші органи держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав зобов`язуються надавати взаємну правову допомогу. Взаємне надання правової допомоги включає вручення і пересилання документів і виконання процесуальних дій, зокрема проведення експертизи, заслуховування сторін, свідків, експертів та інших осіб. При наданні правової допомоги Компетентні суди та інші органи держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав зносяться одна з одною безпосередньо. При виконанні доручень про надання правової допомоги Компетентні суди та інші органи, в яких просять допомоги, застосовують законодавство своєї держави. При зверненні про надання правової допомоги і виконання рішень документи, що додаються, викладаються мовою держави, яка запитує, або російською мовою.
Разом з тим, у зв`язку з військовою агресією держави-відповідача проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, в Україні введений воєнний стан.
Відповідно до частини 1 статті 12-2 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
За зверненням Мін`юсту, Міністерство закордонних справ України повідомило депозитаріїв конвенцій Ради Європи, Гаазької конференції з міжнародного приватного права та ООН, а також сторони двосторонніх міжнародних договорів України про повномасштабну триваючу збройну агресію рф проти України та неможливість у зв`язку з цим гарантувати в повному обсязі виконання українською стороною зобов`язань за відповідними міжнародними договорами та конвенціями на весь період воєнного стану.
Згідно з листом Міністерства юстиції України "Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану" № 25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022, з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами в період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування.
Крім того, у зв`язку з агресією з боку держави-відповідача та введенням воєнного стану, АТ "Укрпошта" з 25.02.2022 припинила обмін міжнародними поштовими відправленнями та поштовими переказами з державою-відповідачем.
Відповідно до частини 2 статті 367 ГПК України судове доручення надсилається в порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладений - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.
Таким чином, з метою належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи необхідно вручити відповідачу копію позовної заяви та процесуальні документи по даній справі в перекладі на російську мову через Міністерство юстиції України.
Разом з тим, у зв`язку із порушенням рф цілей та принципів статуту ООН, Гельсінського Заключного Акту, Паризької Хартії для Нової Європи та ряду інших документів ОБСЄ, у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією рф проти суверенітету та територіальної цілісності України, Міністерство закордонних справ України 24.02.2022 нотифікувало МЗЗ рф про прийняте Україною рішення розірвати дипломатичні відносини з росією, що були встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною та рф від 14.02.1992.
Відтак діяльність дипломатичних представництв України в росії та росії в Україні, а також будь-яке дипломатичне спілкування припинене відповідно до Віденської Конвенції про дипломатичні зносини 1961 року. Отже, подальше застосування відповідного алгоритму для подачі будь-яких судових документів до російської сторони дипломатичними каналами не є можливим з огляду на розірвання дипломатичних відносин та евакуацію всіх співробітників дипломатичних та консульських установ України через повномасштабну агресію рф проти України.
З огляду на вищевикладене, на період збройного конфлікту у відносинах з державою-агресором унеможливлене застосування міжнародних договорів України з питань правового співробітництва, в тому числі в зв`язку із припиненням поштового сполучення.
За Законом України від 12.01.2023 № 2855-IX "Про вихід з Угоди про про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності", який набрав чинності 05.02.2023, Україна вийшла з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності", підписаної Україною в м. Києві 20.03.1992 та ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 19.12.1992 № 2889-XII .
З урахуванням наведеного, беручи до уваги неможливість виконання судового доручення про вручення відповідачу судових документів про відкриття провадження в справі № 916/1401/25 дипломатичними каналами, а також з неможливістю виконання судового доручення щодо вручення матеріалів позову та ухвали про відкриття провадження Wydzial Konsularny Ambasady Rosji w Polsce згідно з Гаазької конвенції про вручення за кордон судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року, суд дійшов висновку про доцільність повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України.
Відповідно до частини 4 статті 122 ГПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
На підставі викладеного повідомлення сторони відповідача про дату та час слухання справи було здійснено судом шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України 21.04.2026, що підтверджується відповідним Витягом з журналу реєстрації телеграм, телефонограм, факсограм, електронної пошти, публікації в мережі Інтернет від 21.04.2026, вих.№916/1401/25/27550/26.
Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.
Як встановлено у судовому засіданні при безпосередньому дослідженні доказів, Ковальчук Олег Миколайович є фізичною особою-підприємцем, що діє на підставі виписки ЄДРЮО, ФОП та ГФ, дата реєстрації: 01.02.2018 р., № 25560000000139829, РНОКПП НОМЕР_1 . 
Видами економічної діяльності позивача визначено в т.ч.: 01.19 Вирощування інших однорічних і дворічних культур. 01.13 Вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів. 01.11 Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур. 
26.01.2022 року ФОП Ковальчук О.М. /Замовник/ уклав з ФОП Магдієвим Магомедом Гаджийовичем, що діяв на підставі виписки з ЄДРЮО, ФОП та ГФ від 06.11.2018 року, №25560000000139829, код ЄДРЮОФОП та ГО: 3552612372 /Виконавець/, наступні договори:
1) Договір про надання послуг зі складського зберігання № КО/1 від 26.01.2022, згідно з п. 1.1. якого ФОП Ковальчук О.М. (Замовник) зобов`язується передати насіння кондитерського соняшнику – сорт «Лакомка», врожай 2021 року, а ФОП Магдієв М.Г. (Виконавець) зобов`язується прийняти Насіння для надання послуг з очистки, калібрування, фасування у 25 кг паперові мішки (тришарові) та подальшого зберігання передбачених в Додатку №1 до цього Договору (надалі - Послуги), і в установлений строк повернути Насіння Замовнику або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим Договором та законодавством України. 
Пунктом 1.2. Договору визначено, що Насіння передається Замовником для очистки та калібрування на фракції 4.0., 3.8., 3.6. та фасування у паперові мішки (тришарові) по 25 кг і приймається Виконавцем до цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою: Херсонська область, Великоолександрівський район, село Давидів Брід, вулиця Ювілейна, будинок 21.
Згідно з п. 1.4. Договору Передане на зберігання Насіння є власністю Замовника. Виконавець не має права продавати або будь-яким іншим чином розпоряджатися Насінням Замовника, яке знаходиться у нього на зберіганні, до закінчення строку зберігання, якщо інше не визначено цим Договором.
Кількість переданої сільськогосподарської Продукції вказано в п. 3.2. Договору, згідно з яким загальний об`єм зберігання складав 1 363 512 кг насіння кондитерського соняшнику на суму 29 383 683, 60 грн. 
2) Договір про надання послуг зі складського зберігання № КО/2 від 26.01.2022, згідно з п. 1.1. якого ФОП Ковальчук О.М. (Замовник) зобов`язується передати насіння гірчиці жовтої, врожай 2021 року, а ФОП Магдієв М.Г. (Виконавець) зобов`язується прийняти Насіння для надання послуг з очистки, калібрування, фасування у 25 кг паперові мішки (тришарові) та подальшого зберігання передбачених в Додатку №1 до цього Договору (надалі - Послуги), і в установлений строк повернути Насіння Замовнику або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим Договором та законодавством України. 
Пунктом 1.2. Договору визначено, що Насіння передається Замовником для очистки та калібрування на фракції 4.0., 3.8., 3.6. та фасування у паперові мішки (тришарові) по 25 кг і приймається Виконавцем до цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою: Херсонська область, Великоолександрівський район, село Давидів Брід, вулиця Ювілейна, будинок 21.
Згідно з п. 1.4. Договору Передане на зберігання Насіння є власністю Замовника. Виконавець не має права продавати або будь-яким іншим чином розпоряджатися Насінням Замовника, яке знаходиться у нього на зберіганні, до закінчення строку зберігання, якщо інше не визначено цим Договором.
Кількість переданої сільськогосподарської Продукції вказано в п. 3.2. Договору, згідно з яким загальний об`єм зберігання складав 609 740 кг насіння гірчиці жовтої на суму 835 343, 80 євро.
3) Договір про надання послуг зі складського зберігання № КО/3 від 26.01.2022, згідно з п. 1.1. якого ФОП Ковальчук О.М. (Замовник) зобов`язується передати насіння гірчиці білої, врожай 2021 року, а ФОП Магдієв М.Г. (Виконавець) зобов`язується прийняти Насіння для надання послуг з очистки, калібрування, фасування у 25 кг паперові мішки (тришарові) та подальшого зберігання передбачених в Додатку №1 до цього Договору (надалі - Послуги), і в установлений строк повернути Насіння Замовнику або особі, зазначеній ним як одержувач, у стані, передбаченому цим Договором та законодавством України. 
Пунктом 1.2. Договору визначено, що Насіння передається Замовником для очистки та калібрування на фракції 4.0., 3.8., 3.6. та фасування у паперові мішки (тришарові) по 25 кг і приймається Виконавцем до цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою: Херсонська область, Великоолександрівський район, село Давидів Брід, вулиця Ювілейна, будинок 21.
Згідно з п. 1.4. Договору Передане на зберігання Насіння є власністю Замовника. Виконавець не має права продавати або будь-яким іншим чином розпоряджатися Насінням Замовника, яке знаходиться у нього на зберіганні, до закінчення строку зберігання, якщо інше не визначено цим Договором.
Кількість переданої сільськогосподарської Продукції вказано в п. 3.2. Договору, згідно з яким загальний об`єм зберігання складав 496 000 кг насіння гірчиці білої на суму 719 200, 00 євро. 
Судом досліджено додаток №1 до договору № КО/1 від 26.01.2022 - Акт прийому-передачі сільськогосподарської продукції від 05.02.2022, згідно якого Замовник ФОП Ковальчук О.М. передає, а Виконавець ФОП Магдієв М.Г. приймає насіння соняшнику (Насіння) для проведення для очистки, калібрування та фасування у 25 кг паперові мішки (тришарові) у фізичній вазі: 1 363 512 кг. Загальна вартість переданого за цим Актом Насіння у гривневому еквіваленті становить 29 383 683,60 грн.
Судом досліджено додаток №1 до договору № КО/2 від 26.01.2022 - Акт прийому-передачі сільськогосподарської продукції від 03.02.2022, згідно якого Замовник ФОП Ковальчук О.М. передає, а Виконавець ФОП Магдієв М.Г. приймає насіння гірчиці жовтої (Насіння) для проведення для очистки, калібрування та фасування у 25 кг паперові мішки (тришарові) у фізичній вазі: 609 740 кілограм. Вартість 1 (однієї) тони насіння гірчиці жовтої на день передачі за цим Актом становить: 1 370 євро, що еквівалентно 43 977 гривень (за курсом 32,1 грн за 1 євро). Загальна вартість переданого за цим Актом Насіння у гривневому еквіваленті становить 26 814 536 грн.
Судом досліджено додаток №1 до договору № КО/3 від 26.01.2022 - Акт прийому-передачі сільськогосподарської продукції від 03.02.2022, згідно з яким Замовник ФОП Ковальчук О.М. передає, а Виконавець ФОП Магдієв М.Г. приймає насіння гірчиці білої (Насіння) для проведення для очистки, калібрування та фасування у 25 кг паперові мішки (тришарові) у фізичній вазі: 496 000 кілограм. Вартість 1 (однієї) тони насіння гірчиці жовтої на день передачі за цим Актом становить: 1 450 євро, що еквівалентно 43 977 гривень (за курсом 32,1 грн за 1 євро). Загальна вартість переданого за цим Актом Насіння у гривневому еквіваленті становить 23 086 320 грн.
Насіння відповідно до умов вищевказаних договорів передавалося позивачем для очистки, калібрування та фасування у паперові мішки (тришарові) по 25 кг і приймалося ФОП Магдієвим М.Г. до цілісного майнового комплексу, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .
Вказаний цілісний майновий комплекс перебуває у власності ФОП МагдієвА М.Г., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. 
Окрім вищенаведених актів прийому-передачі сільськогосподарської продукції на підтвердження передачі вантажу (кондитерського соняшнику, насіння гірчиці жовтої та насіння гірчиці білої) суду надано також відповідні товарно-транспортні накладні, підписані ФОП Ковальчуком О.М. та ФОП Магдієвим М.Г. 
24 лютого 2022 року російська федерація розпочала військову агресію проти України, що триває по теперішній час. 
З 10 березня 2022 року по 4 жовтня 2022 року територія села Давидів Брід перебувала під тимчасовою окупацією. 
З матеріалів справи вбачається, що 15 листопада 2022 року ФОП Магдієвим М.Г. було проведено огляд пошкоджень майнового комплексу та складено Акт обстеження пошкодженого об`єкта, в якому зокрема зазначено, що в результаті обстеження були виявлені наступні пошкодження об`єкта, що обстежувався та його складових:
1. Кабінети, допоміжні приміщення літ. “А” - зруйновано дах та стелю, частково спалено; зруйновані стіни, немає вікон та дверей; внутрішнє облаштування, включно з приладами, меблями та наявною паперовою документацією - згоріло. Комп`ютерне обладнання, яке розташовувалось у вищезгаданих службових приміщеннях “А”, повністю відсутнє.
2. Складські та цехові приміщення “А1”.
2.1. Приміщення “А1” суттєво постраждало від вибухових снарядів: знищено перекриття стелі, згоріли дерев`яні балки, стіни частково знищено, вхідні ворота обвалились разом зі стіною; виробниче сільськогосподарське обладнання знищено артилерійськими обстрілами.
2.2. Перша технологічна виробнича лінія, що знаходилась у приміщенні “А 1”, частково знищена та перебуває під уламками стін та покрівлі. Машина зерноочисна Петкус (Petkus) К-547 та транспортна лінія для фасування перебувають у стані повної непридатності для подальшого використання, частина комплектуючих відсутня. Інших одиниць виробничого обладнання, що розташовувалось у даному приміщенні, виявлено не було.
2.3. Друга технологічна виробнича лінія, що знаходилась у приміщенні “А 1”, відсутня. Зважаючи на залишкові сліди поспішного демонтажу на місці її розташування, виробнича лінія була вивезена під час окупації с. Давиді Брід російськими військами.
2.4. Товарний мак у фізичній вазі близько 1 600 тон. що перебував на складі “А1” для переробки та сортування, відсутній. Невелика кількість обгорілих залишків маку розсипано по території приміщення “А1”.
3. Склад літ. “Г”.
3.1. Приміщення “Г” повністю знищено, ймовірною причиною руйнувань можна вважати артилерійський обстріл.
3.1. Насіння маку у фізичній вазі близько 100 тон, що перебувало на складі “Г” для переробки та сортування, відсутнє.
4. Склад літ. “Д”.
4.1. У приміщенні “Д” знищено дах та стіни; насіння соняшника, що знаходилося на переробні, практично вигоріло через артилерійський обстріл
4.2. Насіння соняшнику у фізичній вазі близько 200 тон, що перебувало на складі “Д” для переробки та сортування, відсутнє.
5. Прохідна літ, “Б” - знищено залізобетоні загородження з боку другого заїзду, зламано металеві ворота.
6. Сарай літ. “В” - будівля частково зруйнована.
7. Туалет літ. “Ж” - повністю зруйновано.
4. Довколишня територія - пошкоджено асфальтобетонне покриття, розритий верхній ґрунтовий покрив та наявні глибокі ями по периметру всього складського комплексу; зруйновано вишку стільникового зв`язку, що розташовувалась на території складського комплексу.
До Акту обстеження від 15.11.2022 року додані матеріали фотофіксації заявлених пошкоджень у кількості 17 штук. 
Пошкодження та збитки також було зафіксовано належною комісією Великоолександрівської селищної ради, про що було складено Акт комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії російської федерації від 07.07.2023 року. 
Окрім того, ОСОБА_2 звернувся до органів Національної поліції із заявою про вчинення злочину, а саме стосовно того, що під час артилерійських обстрілів військовослужбовцями рф с. Давидів Брід Бериславського району Херсонської області, протягом 2022 року, пошкоджено майновий комплекс (нерухомість), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , чим спричинено матеріальну шкоду, сума якої встановлюється. 
Відомості стосовно згаданого повідомлення ФОП Магдієва М.Г. було внесено 15.03.2023 року до ЄРДР за ст. 438 ч. 1 КК України у кримінальному провадженні № 12023231090000935. Орган досудового розслідування: Бериславський районний відділ поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області, що вбачається з копії відповідного витягу з ЄРДР. 
Окрім того, безпосередньо ОСОБА_1 звернувся до правоохоронних органів з приводу того, що 10.03.2022 р. невстановленими військовими підрозділами збройних сил та інших військових формувань російської федерації умисно порушені закони та звичаї ведення війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а саме: в період окупації, невстановлені військові РФ, шляхом проникнення до майнового комплексу, який розташований за адресою: Херсонська обл., Бериславський р-н., с. Давидів Брід вул. Ювілейна 21, незаконно заволоділи зерновими культурами, які зберігалися в ньому, а саме: відповідно укладеним договорам між ФОП Ковальчук О.М., та ФОП Магдієв М Г. - насінням кондитерського соняшнику у кількості 1 363 512 кг., на суму 29 383 683,60 грн., насіння гірчиці жовтої у кількості 609 740 кг, на суму 28 814 536 грн., насіння гірчиці білої у кількості 496 000 кг., на суму 23 086 320 грн, в результаті чого заявникові було завдано збитків на загальну суму 81 284 539,60 грн., що прямо заборонено відповідно до ст. 85 Додаткового протоколу 1 до Женевських Конвенцій 1949 року.
За вказаними фактами органом досудового розслідування здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12025231090000639 від 23.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України
Судом встановлено, що предметом позову у даній справі є стягнення збитків, заподіяних внаслідок збройної агресії РФ проти України, у сумі 98 942 975,70 грн, що еквівалентно 2 395 713,70 доларам США або 2 160 327 євро.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом.
Згідно з ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Згідно з ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 1, 3 IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі договірні держави видають своїм сухопутним військам накази, які відповідають Положенню про закони і звичаї війни на суходолі, що додається до цієї Конвенції. Воююча сторона, яка порушує норми зазначеного Положення, підлягає відповідальності у формі відшкодування збитків, якщо для цього є підстави. Вона є відповідальною за всі дії, вчинені особами, які входять до складу її збройних сил.
Згідно з ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Згідно з ч. 1-3 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Згідно із частинами першою-третьою статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
За загальними положеннями статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Суд зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
Згідно з ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Відповідно до ст. 1163, 1164, 1165 ЦК України фізична особа, життю, здоров`ю або майну якої загрожує небезпека, а також юридична особа, майну якої загрожує небезпека, мають право вимагати її усунення від того, хто її створює. У разі неусунення загрози життю, здоров`ю, майну фізичної особи або майну юридичної особи заінтересована особа має право вимагати: 1) вжиття невідкладних заходів щодо усунення загрози; 2) відшкодування завданої шкоди; 3) заборони діяльності, яка створює загрозу. Шкода, завдана внаслідок неусунення загрози життю, здоров`ю, майну фізичної особи або майну юридичної особи, відшкодовується відповідно до цього Кодексу.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення.
Згідно з ч. 9 ст. 5 Закону України “Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України” відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприяє відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією.
За загальним правилом майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, наведеною, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18, від 01.03.2023 у справі № 925/556/21, статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними й передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Утім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення шкоди. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди.
Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02 березня 2022 року військова агресія рф була засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту ООН, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, рф зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України.
Аналогічних висновків дійшов і Міжнародний суд ООН, який у своєму наказі про забезпечувальні заходи від 16 березня 2022 року в справі щодо звинувачень в геноциді за Конвенцією про попередження та покарання злочину геноциду (Україна проти Російської Федерації) зобов`язав рф припинити військову агресію проти України.
Також Генеральна Асамблея ООН прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24 березня 2022 року, якою додатково засуджує військову агресію росії проти України, вимагає від російської федерації припинення військових дій, у тому числі атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права та порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.
Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року "Про Заяву Верховної Ради України "Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні" визнано геноцидом Українського народу дії збройних сил, політичного і військового керівництва росії під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, а також доручено Голові Верховної Ради України спрямувати цю заяву до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї НАТО, урядів та парламентів іноземних держав. Голові Верховної Ради України надане повноваження звернутися до Генеральної прокуратури, Міністерства закордонних справ України та Міністерства юстиції України щодо невідкладного вжиття заходів для належного документування фактів вчинення збройними силами рф та її політичним і військовим керівництвом геноциду Українського народу, злочинів проти людяності, воєнних злочинів, інших тяжких злочинів на території України та ініціювання притягнення до відповідальності всіх винних осіб.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 210/4458/15-ц, від 30.01.2020 у справі № 287/167/18-ц висловлено правову позицію про те, що факт збройної агресії рф проти України встановленню в судовому порядку не потребує.
Відповідно до статей 1, 2 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава. Суверенітет України поширюється на всю її територію. Україна є унітарною державою. Територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.
У преамбулі Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" вказано, що Україна згідно з Конституцією України, є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та Законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки в зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.
Відповідно до частини 3 статті 75 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.
Отже, протиправність діяння відповідача, як складового елементу факту збройної агресії росії проти України, в розумінні частини 3 статті 75 ГПК України, є загальновідомим фактом, який закріплений державою на законодавчому рівні, а також визнаний на найвищому міжнародному рівні.
Обов`язковою умовою покладення відповідальності має бути безпосередній причинний зв`язок між вчиненими порушеннями і завданими збитками. Підставою для відшкодування понесених збитків є спричинення їх внаслідок вчиненого порушення, тобто наявності прямого причинно-наслідкового зв`язку між діями однієї сторони та зменшення майнових прав іншої.
За статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь установленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень у господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування в справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Аналогічна правова позиція наведена Верховним Судом у постановах від 05.02.2019 у справі № 914/1131/18, від 26.02.2019 у справі № 914/385/18, від 10.04.2019 у справі № 04/6455/17, від 05.11.2019 у справі № 915/641/18.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
В ходу судового розгляду встановлено передання позивачем на складське зберігання ФОП Магдієву М.Г. за адресою: АДРЕСА_3 , сільськогосподарської продукції загальною вартістю 79 284 539,60 грн (29 383 683,60 грн + 26 814 536,00 грн + 23 086 320,00 грн), що визначено у відповідних актах приймання-передачі, підписаними безпосередньо ФОП Ковальчуком О.М. та ФОП Магдієвим М.Г.
Матеріали справи свідчать, що належне ФОП Магдієву М.Г. нерухоме майно, а саме складське приміщення, зазнало ушкоджень та руйнувань в результаті обстрілів РФ та тимчасової окупації РФ населеного пункту – с. Давидів Брід Великоолександрівського району Херсонської області.
При цьому факт збройної агресії РФ в розумінні ч. 3 ст. 75 ГПК України є загальновідомим, який закріплено державою на законодавчому рівні, а також який визнаний на міжнародному рівні, в зв`язку з чим не потребує доказування.
Однак, суд звертає увагу на те, що стороною позивача до матеріалів справи не додано належних та допустимих доказів, що підтверджують факт набуття права власності на переданий на зберігання товар, його походження та його законне перебування у Замовника.
З доданих до позову документів не вбачається, на якій правовій підставі позивачу належало передане на зберігання ФОП Магдієву М.Г. насіння соняшнику та гірчиці, не доведено можливість позивача виростити зазначену в позовній заяві кількість сільськогосподарської продукції. 
Так, проаналізувавши подані позивачем матеріали, судом встановлено відсутність доказів на підтвердження оренди позивачем достатньої кількості посівних площ для вирощування вказаної сільгосппродукції, не надано доказів закупівлі відповідного посівного матеріалу, а також не надано доказів збору врожаю 2021 року, а у разі купівлі вказаного товару у інших осіб, - відутні відповідні договори купівлі-продажу чи поставки. Суд зазначає, що вказівка в долучених до позову договорах, що передане на зберігання насіння є власністю Замовника, не є достатнім доказом права власності позивача на сільськогосподарську продукцію у вказаній кількості та вказаної вартості.
Окрім того, заявляючи позовні вимоги, позивач не подав до суду відповідні докази щодо розміру збитків, а саме результати незалежної оцінки збитків або судової експертизи.
Суд зазначає, що Наказом Міністерства економіки України та Фонду державного майна України від 18.10.2022 № 3904/1223 затверджено Методику визначення шкоди та обсягу збитків, завданих підприємствам, установам та організаціям усіх форм власності внаслідок знищення та пошкодження їх майна у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, а також упущеної вигоди від неможливості чи перешкод у провадженні господарської діяльності (далі – Методика). Відповідно до цієї Методики об`єктом оцінки збитку є економічні втрати підприємств, установ та організацій, інших суб`єктів господарювання всіх форм власності, згідно з підпунктами 18 і 19 пункту 2 Порядку визначення шкоди та збитків, завданих Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 березня 2022 року № 326 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2022 року № 951).
Згідно з п. 5, 6 Методики оцінка шкоди та збитків, що проводиться відповідно до цієї Методики, здійснюється з такою метою: визначення збитків, завданих внаслідок збройної агресії, у межах кримінальних проваджень відповідно до законодавства України; визначення збитків, завданих внаслідок збройної агресії, для цілей подання постраждалими заяв на компенсацію; визначення збитків, завданих внаслідок збройної агресії, для цілей подання позовів (у тому числі колективних) постраждалими до судових інстанцій, зокрема міжнародних, а також подання позову державою Україна до міжнародних судових інстанцій; інші цілі, визначені законодавством. Така мета згідно з цією Методикою досягається шляхом визначення у вартісному виразі: розміру реальних збитків; упущеної вигоди; потреб у витратах, необхідних для відновлення майна та майнових прав, що зазнали руйнівного впливу внаслідок збройної агресії.
Відповідно до п. 7-9 Методики оцінка збитків, завданих постраждалим внаслідок збройної агресії, здійснюється шляхом проведення незалежної оцінки збитків або є результатом проведення судової експертизи (експертного дослідження). Незалежна оцінка збитків забезпечується суб`єктами оціночної діяльності - суб`єктами господарювання, визнаними такими Законом України “Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні” (далі - суб`єкти оціночної діяльності), з дотриманням національних та міжнародних стандартів оцінки, з урахуванням особливостей, що визначені цією Методикою. Об`єкт та мета оцінки повинні бути зазначені у звіті про оцінку збитків або висновку експерта. Для цілей цієї Методики за умовну грошову одиницю приймають долар США. Отриманий результат в еквіваленті умовної грошової одиниці переводять у гривневий еквівалент за курсом Національного банку України на дату оцінки.
Згідно з ст. 1 Закону України “Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні” положення цього Закону поширюються на правовідносини, які виникають у процесі здійснення оцінки майна, майнових прав, що належать фізичним та юридичним особам України на території України та за її межами, а також фізичним та юридичним особам інших держав на території України та за її межами, якщо угода укладається відповідно до законодавства України, використання результатів оцінки та здійснення професійної оціночної діяльності в Україні.
Відповідно до ст. 5 Закону України “Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні” суб`єктами оціночної діяльності, в тому числі, є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.
Згідно з ч. 2 ст. 7 Закону України “Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні” проведення оцінки майна є обов`язковим, зокрема, у випадках: визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України “Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні” звіт про оцінку майна є документом складеним, зокрема, в електронному вигляді з дотриманням законодавства про електронні довірчі послуги, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 32 Закону України “Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні” оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності несуть відповідальність за порушення вимог цього Закону в порядку, встановленому законами. Оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.
Таким чином, в ході дослідження доказів суд дійшов висновку, що стороною позивача належними та допустимими в сенсі ст. ст. 76, 77 ГПК України доказами не підтверджено, на якій правовій підставі належало позивачу передане на зберігання майно, а також не підтверджено розмір збитків, оскільки не проведено незалежної оцінки збитків або відповідного експертного дослідження, не ставилося питання про його проведення перед судом. 
Згідно з ст. 73, 76 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи, а вірогідні докази - це ті, які на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Відповідно до ст. 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Матеріали справи не містять доказів, які були б відхилені судом.
За правилами ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Частиною 1 ст. 14 ГПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. ч. 2, 3, 4 ст. 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
При цьому доказами, згідно з частиною першою статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема письмовими, речовими та електронними доказами, відповідно до частини другої наведеної норми. Докази, які надаються учасниками справи до суду, мають відповідати встановленим критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності, що визначені статтями 76 - 79 ГПК України.
З урахуванням принципів змагальності сторін та диспозитивності господарського судочинства суд не збирає докази за власною ініціативою та ухвалює рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про передчасність подання до суду даного позову ФОП Ковальчуком О.М., оскільки позивачем не проведено належної підготовки для звернення з позовом до суду, а саме ним не доведено наявність понесення ним збитків в розмірі 98 942 975,70 грн, оскільки не надано доказів на підтвердження права власності на передану на зберігання сільськогосподарську продукцію та не надано звіт щодо визначення шкоди та обсягу збитків, завданих внаслідок знищення майна /товару/ позивача у зв`язку із збройною агресією РФ.
За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, проаналізувавши та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, так як не обґрунтовані та не доведені. 
Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України не покладаються на відповідача у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору у порядку пункту 22 статті 5 Закону України "Про судовий збір".
Керуючись ст. ст. 4, 5, 74-75, 129, 237-241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
В задоволенні позовних вимог Фізичної особи-підприємця Ковальчука Олега Миколайовича до Російської Федерації в особі Wydzial Konsularny Ambasady Rosji w Polsce про стягнення 98 942 975,70 грн збитків, що еквівалентно 2 395 713,70 доларам США або 2 160 327 євро – відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено  15 травня 2026 р.

Суддя Н.Д. Петренко