ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/2662/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Мачульського В.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування; зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Барськова Лілія Петрівна звернулася в суд із позовом в інтересах ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач)до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - ГУ ПФУ в Запорізькій області, відповідач) в якому заявлені наступні позовні вимоги;
1) Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 13.01.2026 № 032950013586 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії. 
2) Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до прийняття законів України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII, з врахуванням Рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 у справі № 1-13/2018 (1844/16, 3011/16), з 06.01.2026.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06.01.2026 позивач через веб портал електронних послуг звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем свого проживання із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». За принципом екстериторіальності заяву позивачки розглянуло ГУ ПФУ в Запорізькій області та прийняло рішення від 13.01.2026 № 032950013586 про відмову у призначенні пенсії. Підставою для відмови у призначенні пенсії стало те, що у позивачки відсутній стаж роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, передбачений пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» станом на 11.10.2017 – 26 років 6 місяців, страховий стаж становить 34 роки 10 місяців 10 днів, стаж особи як працівника освіти на 11.10.2017 – 24 роки 9 місяців 21 день. Позивач не погоджується з вказаним рішенням, оскільки відповідач повинен був застосовувати положення пункту «е» статті 55 Закону №1788 в первісній редакції, яка визначає, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку. Позивач вважає, що спеціальний стаж за вислугу років як педагогічного працівника складає 31 рік 8 місяців 11 днів, що є достатнім для призначення пенсії за вислугу років.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідач - ГУ ПФУ в Запорізькій області у відзиві на позовну заяву від 11.03.2026 позовні вимоги заперечила та в їх задоволенні просила відмовити. В обгрунтування своєї позиції зазначила, що заява ОСОБА_1 від 06.01.2026 розглянута в порядку екстериторіальності ГУ ПФУ в Запорізькій області, рішенням якого від 13.01.2026 № 032950013586 позивачці відмовлено у призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи. Зазначає, що згідно статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788 XII (далі - Закон № 1788) право на пенсію за вислугу років мають особи, які на день набрання чинності Законом України від 03.11.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” мають вислугу років та стаж, передбачений ст. 55 Закону № 1788. Водночас, з урахуванням Рішення Конституційного суду України від 04.06.2019 № 2 р/2019 право виходу на пенсію за вислугу років незалежно від віку мають працівники освіти, які набули вислугу років на відповідних посадах, станом на: 01.04.2015 – не менше 25 років; 31.12.2015 – не менше 25 років 6 місяців; 11.10.2017 – не менше 26 років 6 місяців. Оскаржуваним рішенням встановлено, що вік позивачки 51 рік 5 місяців 23 дні, страховий стаж становить 34 роки 10 місяців 10 днів, стаж як працівника освіти станом на 11.10.2017 складає 24 роки 9 місяців 21 день. Оскільки позивачка н е має необхідного спеціального стажу 26 років 6 місяців, тому відсутні законні підстави для призначення пенсії відповідно до п. 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058 з урахуванням вимог п. «е» ст. 55 Закону № 1788. Таким чином, виходячи з вищезазначеного, дії ГУ ПФУ в Запорізькій області не суперечать чинному законодавству України, тому підстави для задоволення вимог повністю відсутні.
Щодо вимоги позивача призначити пенсію представник відповідача зазначила, що суд не може підміняти державний орган рішення якого оскаржується, приймати замість рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем. Отже, вищевказана вимога є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому також не підлягає задоволенню.
Ухвалою суду від 12.03.2026 відмовлено в задоволенні клопотання представника ГУ ПФУ в Запорізькій області про залучення співвідповідача у даній справі.
Інших заяв по суті справи на адресу суду від учасників справи не надходило.
Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 06.01.2026 через веб-портал електронних послуг звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем свого проживання із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 
З 01.04.2021 року органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, що передбачено постановою правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 №25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа
Пунктом 4.2 Порядку № 22-1 передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Таким чином, надана позивачем заява розглянута в порядку екстериторіальності ГУ ПФУ в Запорізькій області.
Рішенням ГУ ПФУ в Запорізькій області від 13.01.2026 № 032950013586 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи, а саме станом на 10.10.2017 року спеціальний стаж позивачки складає 26 років 1 місяць 8 днів із необхідних 26 років 6 місяців.
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача та вважаючи його протиправним позивач звернулася до суду із даним позовом.
При вирішенні даного спору суд застосовує такі нормативно-правові акти.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Нормами частини 1 статті 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Положенням статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) встановлено, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до пункту 2-1 Перехідних положень Закону №1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Абзацами 1, 2 п. 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058, в редакції Закону №2148, встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. 
Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01.04.2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 01.04.2015 по 31.03.2016 - не менше 25 років 6 місяців; з 01.04.2016 по 31.03.2017 - не менше 26 років; з 01.04.2017 по 31.03.2018 - не менше 26 років 6 місяців; з 01.04.2018 по 31.03.2019 - не менше 27 років; з 01.04.2019 по 31.03.2020 - не менше 27 років 6 місяців; з 01.04.2020 по 31.03.2021 - не менше 28 років; з 01.04.2021 по 31.03.2022 - не менше 28 років 6 місяців; з 01.04.2022 по 31.03.2023 - не менше 29 років; з 01.04.2023 по 31.03.2024 - не менше 29 років 6 місяців; з 01.04.2024 або після цієї дати - не менше 30 років.
До досягнення віку, встановленого абзацом 1 пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 01.01.2016 мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 01.01.1966 по 30.06.1966; 50 років 6 місяців - які народилися з 01.07.1966 по 31.12.1966; 51 рік - які народилися з 01.01.1967 по 30.06.1967; 51 рік 6 місяців - які народилися з 01.07.1967 по 31.12.1967; 52 роки - які народилися з 01.01.1968 по 30.06.1968; 52 роки 6 місяців - які народилися з 01.07.1968 по 31.12.1968; 53 роки - які народилися з 01.01.1969 по 30.06.1969; 53 роки 6 місяців - які народилися з 01.07.1969 по 31.12.1969; 54 роки - які народилися з 01.01.1970 по 30.06.1970; 54 роки 6 місяців - які народилися з 01.07.1969 по 31.12.1970; 55 років - які народилися з 01.01.1971.
Проте, 04.06.2019 року Рішенням Конституційного Суду України №2-р/2019 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII. Положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788 зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. 
За змістом рішення Конституційного суду України положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №911 у частині встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті «а» статті 54 Закону №1788, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону №1788, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України. 
Положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213-VIII щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави. 
Відтак, Конституційний Суд України визнав зміни внесені до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII - неконституційними. 
На думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» до оспорюваних положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної статтею 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення». А саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтях 54, 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 
Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених пунктом «а» статті 54, пунктами «а», «б», «в», «г», «д», «е», «є», «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком. 
Зазначені норми пункту «а» статті 54, статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII зі змінами, внесеними Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04.06.2019.
Відповідно до статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Отже, у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.
Таким чином, втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, внаслідок чого, не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.
З 04.06.2019 при призначенні пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213 та Законом №911.
Згідно пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213 та від 24.12.2015 №911 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Тобто, особа, яка станом на момент звернення до Пенсійного органу має від 25 до 30 років спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, така особа має право на призначення пенсії за вислугу років, незалежно від її віку.
З оскаржуваного рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 13.01.2026 №032950013586 вбачається, що на момент звернення позивача з заявою про призначення їй пенсії за вислугу років (06.01.2026) відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» спеціальний стаж позивача складав 24 роки 9 місяців 21 день.
Водночас, обчислення спеціального стажу було здійснено відповідачем станом по 10.10.2017, без врахування рішення Конституційного суду України від 04.09.2019.
Тому, враховуючи, що позивач звернулася із заявою про призначення їх пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» 06.01.2026, тобто після прийняття рішення Конституційного суду України від 04.06.2019, внаслідок чого, відповідач повинен був застосовувати положення пункту «е» частини 1 статті 55 Закону №1788 в первісній редакції, яка визначає, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Суд враховує, що на підтвердження трудового стажу для призначення пенсії за вислугу років позивачкою разом із заявою була надана трудова книжка від 03.10.1992 серії НОМЕР_1 , яка у спірні періоди містить наступні записи, зокрема: 
- під номером 1 від 01.10.1992 про призначення на посаду вчителя початкових класів Рудко-Червинської НСШ, на підставі наказу райвно від 30.09.1992 № 357Д; 
- під номером 2 від 25.05.1993 про звільнення з посади вчителя початкових класів Рудко-Червинської НСШ у зв`язку з продовженням навчання, на підставі наказу райвно від 30.09.1992 № 357Д – 0 років 7 місяців 25 днів; 
- під номером 3 від 16.08.1993 про призначення на посаду вчителя початкових класів Рудко-Червинської НСШ, на підставі наказу райвно від 16.08.1993 № 209; 
- під номером 4 від 01.09.1995 про переведення з посади вчителя початкових класів Рудко-Червинської НСШ на посаду вчителя математики цієї ж школи, на підставі наказу від 30.08.1995 № 52; 
- під номером 5 від 01.09.1996 про переведення на посаду вчителя української мови і літератури на час відсутності основного працівника, на підставі наказу від 30.08.1996 № 54; 
- під номером 6 від 01.04.1997 про переведення на посаду вчителя німецької мови на час відсутності основного працівника, на підставі наказу від 01.04.1997 № 15; 
- під номером 7 від 01.09.1997 про переведення на посаду вчителя охорони життя і здоров`я, на підставі наказу від 30.08.1997 № 53; 
- під номером 8 від 01.09.1999 про переведення на посаду педагога-організатора, на підставі наказу від 31.08.1999 № 174; 
- під номером 9 від 01.09.2004 про переведення на посаду вчителя початкових класів відповідно до статті 32 Кодексу законів про працю України, на підставі наказу від 01.09.2004 № 149; 
- під номером 10 від 31.12.2020 про звільнення з посади вчителя початкових класів у зв`язку з переведенням із ЗОШ І-ІІ ступенів с. Рудка Червинська у Рудко-Червинську гімназію-філію опорного закладу загальної середньої освіти «Тоболівський ліцей Прилісненської сільської ради Волинської області» відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України, на підставі наказу від 24.12.2020 № 46-К – 27 років 4 місяці 16 днів; 
- під номером 12 від 01.01.2021 про призначення на посаду вчителя початкових класів відповідно до пункту 1 статті 23 Кодексу законів про працю України, на підставі наказу від 31.12.2020 № 1-К; 
- під номером 13 від 30.08.2024 про звільнення з посади вчителя початкових класів Рудко-Червинську гімназію-філію опорного закладу загальної середньої освіти «Тоболівський ліцей Прилісненської сільської ради Волинської області» відповідно до пункту 1 статті 36 Кодексу законів про працю України, на підставі наказу від 30.08.2024 № 53-кр – 3 роки 7 місяців 30 днів. 
Відтак, згідно з записами у трудовій книжці від 03.10.1992 серії НОМЕР_1 стаж ОСОБА_1 на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» складає 31 рік 8 місяців 11 днів.
Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» від 04.11.1993 №909 (далі – Перелік №909).
Відповідно до розділу 1 Переліку №909 до закладів освіти відносяться: загальноосвітні навчальні заклади, військові загальноосвітні навчальні заклади, музичні і художні школи, за посадами: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної(навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.
Пунктом 2 примітки до Переліку №909 передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
Згідно із пунктом 3 примітки до Переліку №909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, в тому числі на посаді старшої піонервожатої зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років. 
При призначенні пенсії за вислугу років зазначеним у цьому переліку особам допускається підсумовування стажу за періоди їх роботи у закладах і установах освіти, охорони здоров`я та соціального захисту (п.4 Переліку №909).
Отже, із наведених вище норм Закону №1788-ХІІ та Переліку №909 слідує, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.
З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що рішення ГУ ПФУ у Волинській області від 23.01.2026 №123250002804 щодо відмови в призначені позивачу пенсії за вислугу років, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. 
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.
Суд зазначає, що у разі порушення законодавства про пенсійне забезпечення органом, що призначає і виплачує пенсію, в тому числі і за минулий час, таке право підлягає поновленню без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів незалежно від того, чи були такі суми нараховані цим органом.
Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, всупереч наведеним вимогам, відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності свого рішення.
З метою запобігання порушення прав позивача на належну їй пенсію, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав позивача, без необхідності додаткових його звернень до суду та виконання будь-яких інших умов для цього, суд вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ у Волинської області призначити позивачу пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 06.01.2026 року.
Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
За змістом частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що позовну заяву подано до суду через «Електронний суд», суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1 064,96 грн, що підтверджується квитанцією від 02.03.2026.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинської області (69005, Запорізька область, місто Запоріжжя, проспект Соборний, будинок 158-Б, код ЄДРПОУ 20490012) про визнання протиправним та скасування; зобов`язання вчинити дії, задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 13.01.2026 № 032950013586 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 06.01.2026 року.
Стягнути за рахунок бюджетних Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 064,96 грн. (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий
Суддя В.В. Мачульський