ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 300/4750/24
адміністративне провадження № К/990/49016/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Соколова В.М.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Єресько Л.О., 
розглянувши у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції адміністративну справу № 300/4750/24
за позовом ОСОБА_1 до Державної міграційної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою Державної міграційної служби України на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року (головуючий суддя Шумей М.В.) та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року (головуючий суддя - Кузьмич С.М., судді: Гінда О.М., Качмар В.Я.),
УСТАНОВИВ: 
І. Короткий зміст позовних вимог
У червні 2024 року ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивачка) звернулася до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної міграційної служби України (далі - ДМС України, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області (далі також - УДМС в Івано-Франківській області), у якому просила:
- визнати противоправною відмову ДМС України, оформлену листом від 14 травня 2024 року №11-2421-24/1/6.4/2680-24, у прийнятті в ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства від 23 квітня 2024 року, замість документа про припинення громадянства російської федерації;
- зобов`язати ДМС України повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 23 квітня 2024 року щодо прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства від 23 квітня 2024 року, замість документа про припинення громадянства російської федерації.
На обґрунтування позовних вимог зазначено, що рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» стосовно ОСОБА_1 ухвалено 17 червня 2022 рок, під час повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України та розірвання дипломатичних відносин з державою-агресором. Вказані обставини позбавили позивачку можливості виконати зобов`язання щодо припинення громадянства російської федерації, у зв`язку із чим вона відповідно до чинного законодавства подала декларацію про відмову від іноземного громадянства. Проте відповідач не врахував обставин, наведених у зверненні позивачки, та протиправно відмовив у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства від 23 квітня 2024 року.
ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року, позов задоволено повністю.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, керувався тим, що неотримання позивачкою документа про припинення громадянства російської федерації відбулося з незалежних від неї причин. З огляду на це, відповідно до приписів пункту 2 частини другої статті 9 Закону України «Про громадянство України» ОСОБА_1 має право на подання декларації про відмову від іноземного громадянства.
ІІІ. Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції. Позиція інших учасників справи
ДМС України звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанцій й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. 
Автор скарги зазначає, що ДМС, як суб`єкт владних повноважень, не погоджується з рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року та постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року у справі № 300/4750/24, вважає їх такими, що прийняті з порушенням норм процесуального права - статей 77, 90, 242, 244 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та неправильним застосуванням норм матеріального права - абзаців 13, 16 статті 1, статті 8 Закону України «Про громадянство України», пункту 2 Розділу I, пункту 24 Розділу II, пункту 92 Розділу IV, пункту 119 Розділу V Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», наказу Міністерства внутрішніх справ України від 16 серпня 2012 року № 715 «Про затвердження зразків документів, які подаються для встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, та журналів обліку» (форма 45)), а також судами неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та не надано належної оцінки доказам.
У касаційній скарзі зазначено, що вона подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові застосував норми матеріального права без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 06 грудня 2024 року у справі №440/14326/23 та від 16 травня 2024 року у справі №580/3264/22.
Доводи скаржника полягають у тому, що разом із зверненням від 23 квітня 2024 року ОСОБА_1 подала декларацію про відмову від іноземного громадянства у формі, затвердженій наказом Міністерства закордонних справ України від 23 листопада 2022 року № 389. Зазначена заявницею обставина відсутня у абзаці 13 статті 1 Закону України «Про громадянство України», яким встановлено перелік причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства, що вважаються незалежними від особи. Заявницею не подавались документи, які б засвідчували факт звернення до компетентних органів російської федерації (на території України чи за її межами) з клопотанням про припинення громадянства російської федерації, або інші документи, які б підтверджували на наявність поважних причин неможливості отримання документів, визначених Законом України «Про громадянство України». 14 травня 2024 року за вих. №П-2421-24/1/6.4/2680-24 ДМС України відповідно до Закону України «Про звернення громадян» надано відповідь із роз`ясненням норм чинного законодавства щодо подання декларації про відмову від іноземного громадянства в порядку набуття громадянства України за територіальним походженням та зазначено, що наразі в УДМС в Івано-Франківській області відсутнє документальне підтвердження щодо припинення позивачкою громадянства російської федерації. Підстави для подання декларації про відмову від іноземного громадянства відсутні.
Додатково скаржник зазначає, що відповідно до вимог Закону України «Про громадянство України» та Порядку № 215 визначено, що прийняття заяви про оформлення набуття громадянства України від осіб котрі проживають на території України, прийняття відповідного рішення, здійснення контролю за виконанням зобов`язання про припинення іноземного громадянства, а також скасування прийнятих ними рішень про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 цього Закону, належить до повноважень територіальних органів ДМС. З відповідною декларацією позивачка у встановленому порядку до УДМС в Івано-Франківській області, що є територіальним органом ДМС, не зверталась. Таким чином, факт неподання ОСОБА_1 декларації унеможливлює виникнення у відповідача обов`язку розглянути та прийняти таку декларацію.
Заявник касаційної скарги наполягає на тому, що позивачка не виконала зобов`язання про припинення громадянства російської федерації в установлений строк без поважних причин, а також протягом двох років не зверталася до територіального органу ДМС України з декларацією належної форми, в тому числі, з належними доказами незалежних від неї причин неотримання документа про припинення громадянства російської федерації. Отже вважати, що правовідносини з позивачкою підпадають під дію абзацу 13 статті 1 та частини п`ятої статті 8 Закону України «Про громадянство України» відсутні.
Ухвалою Верховного Суду від 07 січня 2025 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
Позивачка відзив на касаційну скаргу не подала, що в силу частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду оскаржуваних судових рішень.
Ухвалою від 19 травня 2026 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду ОСОБА_2 провів необхідні дії з підготовки справи до касаційного розгляду та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження.
У зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення від 29 травня 2026 року № 1056/0/15-26 про тимчасове відсторонення судді ОСОБА_3 від здійснення правосуддя, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями та визначено колегію суддів для розгляду справи № 675/427/17 у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Соколов В. М., судді: Загороднюк А. Г., Єресько Л. О.
ІV. Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 19 листопада 2021 року, виданого повторно Калуським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Сваричів, Рожнятівський район, Івано-Франківська області; батьки - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Відповідно до копії свідоцтва про одруження № НОМЕР_2 від 27 листопад 1970 року прізвище позивачки змінено з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».
12 червня 2006 року ОСОБА_1 отримала тимчасову посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 , яка видана ВГІРФО УМВС в Івано-Франківській області, з безстроковим терміном дії.
15 вересня 2020 року ОСОБА_1 отримала посвідку на постійне проживання в Україні № НОМЕР_4 з терміном дії до 14 вересня 2030 року.
11 липня 2022 року ОСОБА_1 отримала тимчасове посвідчення громадянина України із зобов`язанням вийти з громадянства російської федерації протягом двох років та надати ДМС України документ виданий консульською установою російської федерації, який підтверджує вихід з громадянства російської федерації.
Відповідно до довідки №2618-000009139 про реєстрацію особи громадянином України, рішенням УДМС України в Івано-Франківській області від 17 червня 2022 року № 7775 ОСОБА_1 набула громадянство України на підставі частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України». Дана довідка видана до національного паспорта № НОМЕР_5 виданого 08 серпня 2019 року, і є підставою для оформлення документа, що підтверджує громадянство України - Тимчасового посвідчення громадянина України.
Згідно з витягом з Реєстру Калуської територіальної громади №023/002237371 від 15 березня 2023 року позивачка з 15 травня 2020 року проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
23 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Управління ДМС України в Івано-Франківській області із заявою та проханням прийняти декларацію про відмову від громадянства російської федерації, до якої долучено декларацію про відмову від іноземного громадянства від 23 квітня 2024 року.
Листом від 14 травня 2024 року №11-2421-24/1/6.4/2680-24 ДМС України розглянула звернення ОСОБА_1 і повідомила, що з долучених до звернення документів вбачається, що підстави для подання декларації про відмову від іноземного громадянства відсутні. Наразі в УДМС в Івано-Франківській області відсутнє документальне підтвердження щодо припинення громадянства російської федерації.
V. Джерела права й акти їхнього застосування
Статтею 4 Конституції України установлено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.
Частина друга статті 19 Конституції України закріплює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За змістом пункту 2 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються громадянство, правосуб`єктність громадян, статус іноземців та осіб без громадянства.
Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначає Закон України від 18 січня 2001 року № 2235-III «Про громадянство України» (далі - Закон №2235-III у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин щодо відмови у прийнятті декларації у 2024 році).
За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону № 2235-III, громадянство України - правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках; громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України; іноземець - особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав; зобов`язання припинити іноземне громадянство - письмово оформлена заява іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданства) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України; незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури; декларація про відмову від іноземного громадянства - документ, у якому іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство і в якого існують незалежні від нього причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) або іноземних громадянств (підданств), засвідчує свою відмову від громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав; тимчасове посвідчення громадянина України - документ, який посвідчує особу і підтверджує її належність до громадянства України.
Підстави набуття громадянства України визначені статтею 6 Закону № 2235-III, якою передбачено, що громадянство України набувається, зокрема за територіальним походженням (пункт 2).
Як указано в статті 8 Закону № 2235-III, особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.
Для оформлення набуття громадянства України в установленому порядку разом із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подається: особою без громадянства - декларація про відсутність іноземного громадянства; іноземцем - зобов`язання припинити іноземне громадянство.
Іноземці, які подали зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство), повинні подати документ про це, виданий уповноваженим органом відповідної держави, до уповноваженого органу України протягом двох років з моменту реєстрації їх громадянами України. Іноземці, які мають усі передбачені законодавством цієї держави підстави для отримання документа про припинення громадянства (підданства), але з незалежних від них причин не можуть отримати його, подають декларацію про відмову від іноземного громадянства.
Датою набуття громадянства України у випадках, передбачених цією статтею, є дата реєстрації набуття особою громадянства України.
Особа, яка набула громадянство України і подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, зобов`язується повернути паспорт іноземної держави до уповноважених органів цієї держави. Вимога про взяття зобов`язання повернути паспорт іноземної держави не поширюється на осіб, яких визнано біженцями або яким надано притулок в Україні.
Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначений Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженим Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (далі - Порядок № 215).
Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України, рішення за якими приймаються територіальними органами ДМС України установлений розділом IV Порядку №215, зокрема, пунктом 92 якого передбачено, що територіальні органи ДМС України приймають рішення про оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням.
За правилами абзацу 11 пункту 92 Порядку №215 до повноважень територіальних органів ДМС України також належить скасування прийнятих ними рішень про оформлення набуття громадянства України у випадках, передбачених статтею 21 Закону України «Про громадянство України».
Згідно з пунктом 117 розділу V Порядку №215 у разі прийняття щодо особи рішення про встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України або оформлення набуття громадянства України територіальний орган ДМС України, дипломатичне представництво чи консульська установа України за місцем її проживання реєструють особу громадянином України. 
Такій особі видається довідка про реєстрацію особи громадянином України, яка подається нею для одержання документів, що підтверджують громадянство України.
Відповідно до пункту 118 розділу V Порядку №215 особам, які проживають на території України і набули громадянство України, за винятком осіб, які взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, територіальні підрозділи ДМС України видають паспорти громадянина України або свідоцтва про належність до громадянства України.
Особам, які набули громадянство України та взяли зобов`язання припинити іноземне громадянство, видаються тимчасові посвідчення громадянина України. Після подання цими особами в установленому Законом порядку документа про припинення іноземного громадянства або декларації про відмову від іноземного громадянства їм замість тимчасових посвідчень громадянина України залежно від місця проживання видаються паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон.
На час виникнення спірних правовідносин редакція пункту 119 Порядку № 215 не змінювалася з 05 червня 2012 року.
Відповідно до статті 5 Указу Президента України від 27 березня 2001 року № 215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», Положення про ДМС України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №405, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 16 серпня 2012 року №715 (далі - наказ МВС України № 715) затверджено зразки документів, які подаються для встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, та журналів обліку.
Станом на квітень 2024 року і до сьогодні чинний зразок документа під назвою «Декларація про відмову від іноземного громадянства» (форма 45), затверджений наказом МВС України №715. 
З 19 грудня 2021 року набрав чинності Закон України від 14 грудня 2021 року №1941-IX «Про внесення змін до Закону України «Про громадянство України» щодо спрощеного набуття громадянства України окремими категоріями осіб» (далі - Закон №1941-IX), яким, зокрема, визначені особливі умови для певного переліку осіб, які можуть подати декларацію про відмову від іноземного громадянства поза межами загальної процедури. Цим же Законом затверджені нові види таких декларацій, переліком яких доповнено статтю 1 Закону України «Про громадянство України».
Пунктом 2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1941-IX установлено, що право подати декларацію про відмову від іноземного громадянства у разі неможливості виконати зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) мають особи, які набули громадянство України у період з 01 січня 2018 року до набрання чинності цим Законом та:
1) які в установленому законодавством України порядку проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України або які в установленому законодавством України порядку проходили військову службу за контрактом у Збройних Силах України, контракт яких припинено (розірвано), та звільнені з військової служби з підстав, передбачених підпунктами «а», «б» пунктів 1- 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»; 
2) які мають визначні заслуги перед Україною або прийняття яких до громадянства України становить державний інтерес для України;
3) які в установленому законодавством України порядку проходять військову службу у Збройних Силах України та нагороджені державною нагородою України;
4) є іноземцями з числа осіб, зазначених у частині двадцятій статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»;
5) які є громадянами держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором або державою-окупантом, що зазнали у країні своєї громадянської належності переслідувань через політичні переконання, що підтверджується документом, передбаченим цим Законом.
Відповідно до Закону України від 06 червня 2019 року № 2743-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які брали участь у захисті територіальної цілісності та недоторканності України» та Закону України № 1941-IX, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 28 грудня 2021 року № 989 (далі - наказ МВС України № 989) затверджено зразки деяких документів, які подаються для набуття громадянства України іноземцями, які мають визначні заслуги перед Україною або прийняття яких до громадянства України становить державний інтерес для України, які брали (беруть) участь у захисті територіальної цілісності та недоторканності України, та іноземцями, які зазнали переслідувань.
Отже, саме наказом МВС №989 затверджено нові зразки декларації для осіб, що підпадають під дію Закону України № 1941-IX. Проте, зразок декларації (форма 45), затвердженої наказом МВС України № 715, також є чинним.
VІ. Позиція Верховного Суду
Спірні правовідносини стосуються процедури набуття позивачкою ОСОБА_1 громадянства України за територіальним походженням. 
У межах ініційованого позивачкою судового провадження предметом оскарження є відмова ДМС України у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства - громадянства російської федерації, яку ОСОБА_1 подала замість документа про припинення громадянства російської федерації. 
Вирішуючи цей спір, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про неправомірність відмови ДМС України, викладеної у листі від 14 травня 2024 року №11-2421-24/1/6.4/2680-24, оскільки неотримання позивачкою документа про припинення громадянства російської федерації відбулося з незалежних від неї причин, а отже, остання має право на подання декларації про відмову від іноземного громадянства.
ДМС України не погодилася з висновками судів попередніх інстанцій та оскаржила судові рішення у касаційному порядку до Верховного Суду. Підставою касаційного оскарження судових актів скаржник визначив пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, позаяк уважає, що суди неправильно застосували норми матеріального права та не врахували висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 06 грудня 2024 року у справі №440/14326/23 та від 16 травня 2024 року у справі №580/3264/22.
За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом належить застосовувати правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Одночасно, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Вирішуючи питання про обґрунтованість доводів касаційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Аналіз наведених норм, які регулюють спірні правовідносини свідчить про те, що національне законодавство визначає чіткий та послідовний алгоритм дій осіб, які виявили бажання набути українське громадянство. Так, Законом № 2235-III передбачено можливість набуття громадянства України, зокрема за територіальним походженням, як у випадку ОСОБА_1 . Водночас положення частини другої статті 8 цього Закону містять імперативний припис щодо обов`язку таких осіб одночасно із заявою (клопотанням) про набуття громадянства України подати зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) іншої держави. Надалі, у разі одержання позитивного рішення за такою заявою, іноземцю видається довідка про реєстрацію особи громадянином України, на підставі якої він має право оформити тимчасове посвідчення з терміном дії не більше двох років. Однак, лише у разі виконання особою обов`язку припинити іноземне громадянство та після отримання документа про припинення іноземного громадянства, така особа має право отримати паспорт громадянина України.
Отже, запроваджуючи інститут подання декларації про відмову від іноземного громадянства, законодавець в імперативному порядку насамперед зобов`язав іноземця, який звернувся із відповідною заявою до органу ДМС України протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подати документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України. Такі дії передбачають активну поведінку іноземця, спрямовану на безпосереднє самостійне вирішення питання щодо отримання ним документу про припинення громадянства (підданства) іншої держави.
Як зазначалося раніше, у розумінні Закону № 2235-III незалежна від особи причина неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) - невидача особі, в якої уповноважені органи держави її громадянства (підданства) прийняли клопотання про припинення іноземного громадянства (підданства), уповноваженим органом такої держави документа про припинення громадянства (підданства) особи у встановлений законодавством іноземної держави строк (крім випадків, коли особі було відмовлено у припиненні громадянства (підданства) чи протягом двох років з дня подання клопотання, якщо строк не встановлено, або відсутність у законодавстві іноземної держави процедури припинення її громадянства (підданства) за ініціативою особи чи нездійснення такої процедури.
Отже, законодавець передбачив можливість існування обставин, через які особа може не отримати документ про припинення іноземного громадянства (підданства) та які не залежать від її волевиявлення, та унормував, що в такому разі особа має право подати декларацію про відмову від іноземного громадянства. 
Особливістю спірних правовідносин є те, що ОСОБА_1 набула громадянство України 17 червня 2022 року - під час дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, і протягом двох років мала обов`язок припинити громадянство російської федерації.
Водночас Закон № 2235-III, який є спеціальним законодавчим актом у сфері громадянства, в умовах воєнного стану не передбачає послаблення вимог до процедури відмови від громадянства шляхом припинення іноземного громадянства, наслідком чого є оформлення відповідного документа. 
Суди першої та апеляційної інстанцій, вирішуючи спір, урахували, що після 24 лютого 2022 року, у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, Україна розірвала дипломатичні відносини з цією країною, що унеможливлює із цієї дати направлення різних запитів і листів до посольства російської федерації в Україні з огляду на припинення роботи його відділів на території України, про що й вказувала позивачка, звертаючись до Управління ДМС України в Івано-Франківській області із заявою про прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства. 
Так, позивачка 23 квітня 2024 року звернулася до Управління ДМС України в Івано-Франківській області із заявою про прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства російської федерації, до якої долучила декларацію про відмову від іноземного громадянства за формою, затвердженою наказом Міністерства закордонних справ України від 23 листопада 2022 року № 389. В цій декларації позивачка указала, що відмовляється від іноземного громадянства російської федерації у зв`язку з тим, що існують незалежні від неї причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства (підданства) російської федерації із посиланням на те, що процедура оформлення припинення громадянства (підданства) російської федерації не здійснюється.
Які ж саме незалежні причини неотримання документа про припинення іноземного громадянства ОСОБА_1 навела безпосередньо у поданій заяві до Управління ДМС України в Івано-Франківській області, вказавши про те, що внаслідок повномасштабного збройного вторгнення російської федерації в Україну представницькі органи цієї держави в Україні не працюють, а поїздка до російської федерації небезпечна, подання заяви про вихід із громадянства російської федерації у третій країні неможливе через юридичні та економічні перешкоди, оскільки для того, що б подати таку заяву в іншій країні, потрібен дозвіл на легальне проживання. 
Розглянувши заяву позивачки про прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства, ДМС України у листі від 14 травня 2024 року №11-2421-24/1/6.4/2680-24 процитувала норми частини дванадцятої статті 1 Закону № 2235-III та констатувала, що саме на особу покладається обов`язок припинити іноземне громадянства та подати документ про припинення іноземного громадянства. Поряд із цим, відповідач зазначив, що в УДМС в Івано-Франківській області відсутнє документальне підтвердження щодо припинення ОСОБА_1 громадянства російської федерації, підстави для подання декларації про відмову від іноземного громадянства відсутні.
Одночасно з цим, у своєму листі ДМС України поінформувала позивачку про те, що у зв`язку із загальновідомими обставинами дипломатичні стосунки України з російською федерацією розірвано, а її дипломатичні установи припинили свою діяльність на території України, громадяни росії, які набули громадянство України та взяли на себе зобов`язання припинити іноземне громадянство протягом двох років з моменту набуття громадянства України, фактично позбавлені можливості виконати таке зобов`язання та завершити процедуру набуття громадянства України. У зв`язку із цим ДМС України розроблено проект Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які беруть участь у захисті територіальної цілісності та недоторканості України», яким урегульовується питання пролонгації виконання зобов`язання припинити іноземне громадянство громадянами російської федерації та республіки білорусь. Цим законопроектом передбачено, що громадяни російської федерації та республіки білорусь, які у період з 24 лютого 2020 року набули громадянство України відповідно до Закону і подали зобов`язання припинити іноземне громадянство, зобов`язані будуть подати документ про припинення іноземного громадянства протягом року з дня припинення чи скасування воєнного стану, якщо строк виконання такого зобов`язання вже сплив. У разі прийняття Верховною Радою України зазначеного Закону, ДМС України забезпечить його реалізацію, зокрема, в частині продовження строку дії тимчасового посвідчення громадянина України.
Отже, зі змісту листа ДМС України вбачається, що відповідач погодився із тим, що внаслідок повномасштабного збройного вторгнення російської федерації в Україну та розірвання дипломатичних відносин між країнами, громадяни рф, які набули громадянство України, фактично позбавлені можливості виконати зобов`язання припинити іноземне громадянство та завершити процедуру набуття громадянства України. Разом з тим, відповідач зазначив про відсутність підстав для подання позивачкою декларації про відмову від іноземного громадянства. 
Тобто, фактично відповідач у своєму листі підтвердив неможливість виконання позивачкою обов`язку припинити іноземне громадянство, проте в результаті відмовив у прийнятті декларації, що видається суперечливим. 
До того ж Суд звертає увагу, що у даному випадку звернення ОСОБА_1 у дипломатичні представництва російської федерації в інших третіх країнах з метою оформлення відмови від іноземного громадянства, з огляду на її похилий вік - 75 років, є надмірним тягарем у реаліях воєнного часу. 
Принагідно наголосити на тому, що з огляду на критерії, визначені частиною другою статті 2 КАС України, рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення для його прийняття. У разі ж відхилення певних обставин висновки повинні бути вмотивованими, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Між тим, фактично відповідач не розглянув по суті звернення позивачки та не надав жодної оцінки підставам подання нею декларації про відмову від іноземного громадянства, лише інформативно повідомив про розробку проекту Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо правового статусу іноземців та осіб без громадянства, які беруть участь у захисті територіальної цілісності та недоторканості України».
Повертаючись до доводів касаційної скарги, колегія суддів звертає увагу, що ключовими із них є такі: 
- суд апеляційної інстанції не врахував висновки Верховного Суду у справах №440/14326/23, №580/3264/22 з подібними правовідносинами;
- суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що разом із зверненням від 23 квітня 2024 року ОСОБА_1 подала декларацію про відмову від іноземного громадянства, яка не відповідає формі, затвердженій наказом МВС України № 715;
- суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку в частині зобов`язання ДМС повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 23 квітня 2024 року про прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства від 23 квітня 2024 року, оскільки вирішення спірного питання лежить у площині дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень, у які суд не має права втручатися; окрім того суди не врахували, що вирішення спірного питання належить до повноважень територіальних органів ДМС України. Однак, позивачка не зверталася у встановленому порядку до УДМС в Івано-Франківській області з відповідною декларацією.
Відповідаючи на зазначені доводи скаржника, Суд керується таким.
При встановленні доцільності посилання на постанови Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, як на підставу для перегляду оскаржуваних рішень за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів. У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
Як на підставу касаційного оскарження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 06 грудня 2024 року у справі №440/14326/23 та від 16 травня 2024 року у справі №580/3264/22.
Так, в цих обох справах спірні правовідносини виникли у зв`язку з відмовою територіального органу ДМС України прийняти декларацію про відмову від іноземного громадянства замість документа про припинення громадянства російської федерації.
Зокрема, за обставинами справи № 580/3264/22 позивача у 2019 року прийнято до громадянства України на підставі Указу Президента України. У 2022 році позивач звернувся до територіального органу ДМС із заявою про видачу довідки про реєстрацію громадянином України та прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства. Проте саму декларацію, яка б містила підставу її подання, замість документа про припинення громадянства іншої держави, з викладенням обставин, що унеможливили це з незалежних від неї причин, позивач разом із письмовим зверненням не подав. У зв`язку із цим органом ДМС було відмовлено у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства.
У постанові від 16 травня 2024 року Верховний Суд виснував, що факт неподання позивачем декларації унеможливлює виникнення у відповідача обов`язку розглянути та прийняти таку декларацію, а тому суд апеляційної інстанції правильно відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання органу ДМС прийняти декларацію про відмову від іноземного громадянства.
Відповідно до обставин справи № 440/14326/23 підставою для прийняття органом ДМС рішення про відмову у прийнятті декларації про відмову від іноземного громадянства стало неподання позивачем документу про припинення громадянства російської федерації, а також те, що до декларації не надано підтверджуючих документів про те, що процедура оформлення припинення громадянства російської федерації не здійснюється та наявність незалежних від заявника причин неотримання документа про припинення іноземного громадянства, визначених статтею 1 Закону № 2235-III.
Постановою від 06 грудня 2024 року Верховний Суд скасував оскаржувані рішення судів попередніх інстанцій та направив справу на новий судовий розгляд до суду першої інстанції з підстав порушення норм процесуального права та недотримання принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи, що унеможливило належне встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Підсумовуючи наведене колегія суддів констатує, що доводи скаржника у касаційній скарзі на неврахування судами попередніх інстанції, висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у справах №440/14326/23 та №580/3264/22 не знайшли своє підтвердження під час касаційного перегляду судових рішень, позаяк у них, на противагу цій справі (№ 300/4750/24), обставини, які формують зміст цих правовідносин і впливають на застосування норм права, є відмінними. 
До того ж слід зауважити, що постанова Верховного Суду у справі № 440/14326/23 прийнята у часі пізніше, аніж оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції, а тому твердження відповідача про її неврахування апеляційним судом є безпідставними.
В аспекті доводів касатора щодо невідповідності декларації формі 45, що затверджена наказом МВС України № 715, колегія суддів зауважує наступне.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
В силу положень частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Зазначені вимоги КАС не є формальними, оскільки рішення відповідача оцінюється, у тому числі, з приводу підстав його прийняття.
Водночас суб`єкт владних повноважень не може обґрунтовувати правомірність рішення, що оскаржується, іншими обставинами, ніж ті, що зазначені безпосередньо в рішенні, що оскаржується. За іншого підходу суб`єкт владних повноважень міг би самостійно та довільно змінювати (доповнювати) обґрунтування своїх дій (рішень) після їх вчинення (ухвалення), що не сумісне з принципами правової визначеності та належного урядування, які є фундаментальними для правової держави.
При цьому, адміністративний суд не наділений повноваженням змінювати мотиви, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення, тобто втручатися у дискрецію останнього в частині вибору правового обґрунтування прийнятого ними рішення, яке може бути предметом судового оскарження.
Це означає, що адміністративний суд перевіряє рішення суб`єкта владних повноважень виключно в межах тих підстав, обставин і доводів, які зазначені безпосередньо в оскаржуваному рішенні, а не ті, що були виявлені пізніше.
Ураховуючи наведене, колегія суддів уважає необґрунтованими та відхиляє посилання скаржника на невідповідність поданої ОСОБА_1 декларації про відмову від іноземного громадянства від 23 квітня 2024 року формі 45, затвердженої наказом МВС України № 715, оскільки оскаржуване рішення із цих підстав відповідачем не приймалося.
Оцінюючи решту доводів касаційної скарги, Суд звертає увагу на те, що по-перше, судами встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивачка звернулася із заявою від 23 квітня 2024 року про прийняття декларації про відмову від іноземного громадянства до територіального органу ДМС - Управління ДМС в Івано-Франківській області; по-друге, як зазначено вище, спірне рішення відповідача фактично не містить підстав відмови у задоволенні звернення позивачки про прийняття декларації, а лише загальні цитування норм законодавства та інформативні тези щодо можливого подальшого врегулювання питання на законодавчому рівні, а тому зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 23 квітня 2024 року не є втручанням суду у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.
На тлі наведеного колегія суддів констатує, що доводи касатора, які слугували підставою для відкриття касаційного провадження, не знайшли свого підтвердження у ході касаційного розгляду справи. 
У контексті обставин цієї справи та підстав касаційного провадження Судом надано відповідь на всі доводи касаційної скарги, які можуть вплинути на правильне вирішення справи.
Суд резюмує, що рішення судів попередніх інстанцій ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка. Суди правильно застосували норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Наведені у касаційній скарзі доводи та аргументи не спростовують наведених у цій постанові висновків.
За правилами пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення у межах доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, не встановив підстав для їх скасування чи зміни, касаційна скарга у силу положень статті 350 КАС України задоволенню не підлягає.
VІІ. Судові витрати
З огляду на результат касаційного перегляду судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Державної міграційної служби України залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30 липня 2024 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2024 року у справі № 300/4750/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді	В.М. Соколов А.Г. Загороднюк   Л.О. Єресько