Справа № 645/1115/22
Провадження № 1-кп/645/3/26 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2026 року м. Харків 

Немишлянський районний суд м. Харкова у складі :
Головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 , 
за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
представника потерпілої особи ОСОБА_8 ,
обвинуваченої ОСОБА_9 ,
захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкова обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12018220000000541 від 25 травня 2018 року щодо :  ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Вовчанськ Харківської області, українки, громадянки України, з вищою освітою, ФОП, заміжньої, має на утриманні двох малолітніх дітей, яка заресстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,  раніше не судимої, 

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 cт. 286 Кримінального кодексу України, -
ВСТАНОВИВ:
25 травня 2018 року приблизно о 06 годині 10 хв., ОСОБА_13 , керувала технічно справним автомобілем «Toyota RAV 4», д.3. НОМЕР_1 , на якому рухалась по вул. Сіверській в м. Харкові зі сторони пр. Ювілейного, в напрямку кільцевої дороги на швидкості 100 км/год.
Під час руху по вказаній вулиці, де мається по одній смузі для руху в кожному напрямку, та на якій була відсутня суцільна лінія дорожньої розмітки, в районі будинку № 59 водій ОСОБА_14 , не переконавшись в безпеці свого руху та що вона не створить перешкод, змінила напрямок руху керованого нею автомобілю, чим грубо порушила вимоги п. 12.1. 11.3 Правил дорожнього руху України, згідно яким: 
п.10.1 - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якої зміною напрямку руху, водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»,
п. 11.3.- «На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу», та виїхала на зустрічну полосу руху, де допустила зіткнення з автомобілем «Ford escort», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_15 , який рухався у зустрічному їй напрямку по своїй смузі руху.
В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди водій автомобілю «Ford escort», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від отриманих травм помер на місці пригоди. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 10-12/1140-с/18 від 26.06.2018, його смерть настала внаслідок тупої сполученої травми тіла, що супроводжувалась переломами кісток скелета, множинними розривами внутрішніх органів і судин та ускладнилась розвитком гострої крововтрати.
Пасажир автомобілю «Ford escort», д.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від отриманих тілесних ушкоджень помер в той же день в ХМКЛИНМД. Згідно висновку судово медичної експертизи № 12-17/192-А/18 від 05.06.2018, причиною його смерті стала важка сукупна травма, що ускладнилася в своїй течії декомпенсованим травматичним шоком.
Порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_14 виразилися в тому, що вона, керуючи технічно справним автомобілем «Toyota RAV 4», д.н.з. НОМЕР_3 , рухаючись по вулиці, де мається по одній смузі для руху в кожному напрямку, та на якій була відсутня суцільна лінія дорожньої розмітки, не переконалась в безпеці свого руху, та що вона не створить перешкод, змінила напрямок руху керованим нею автомобілем та виїхала на зустрічну полосу руху автомобілів, де допустила зіткнення з автомобілем «Ford escort» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному їй напрямку по своїй смузі руху, чим спричинила смерть потерпілим ОСОБА_15 та ОСОБА_16 .
Дії водія ОСОБА_14 , згідно висновку автотехнічної експертизи № 3226-19 від 22.07.2019, перебувають у прямому причинному зв`язку з подією та наслідками, що наступили.
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_17  винною себе у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та цивільні позови не визнала, при цьому показала, що 25.05.2018 року вранці , їхала на автомобілі Тойота, червоного кольору, що належить її матері, по Салтівському шосе. По дорозі біля ТЦ «Французцький бульвар», забрала ОСОБА_18 та вони поїхали на окружну дорогу в сторону Старого Салтова. Проїхали поворот на Кулінічі, та вона стала заходити на закруглення дороги, перед цим трохи знизила швидкість, їхала по своїй полосі дороги, ближчи до узбіччя, дорожньої розмітки на дорозі не було. Вийдя із закруглення, вона побачила автомобіль, який рухався, більшою частиною, по її полосі руху, вона подумала, що водій повернеться на свою полосу руху, так як об`їзджає ями на дорозі, але цього не сталось та відбулось зіткнення «лоб в лоб». До поворота вона пригальмовувала, швидкість була приблизно 60-65 км/год., було світло, тому вона їхала без габаритів. В її напрямку була тільки вона, ні попутних, ні зустрічних автомобілів не було. Автомобіль Форд побачила після того, як виїхала на пряму дорогу, після закруглення. Між тим, як вона побачила автомобіль Форд та відбулось зіткнення, пройшли долі секунди, вона нічого не могла зробити. Вона вивернула кермо вліво, проти годинкової стрілки, в напрямку зустрічної полоси руху, їх деякий час вело «юзом». Автомобіль Форд, до зіткнення, їхав зі швидкістю більше ніж у неї. ДТП відбулось на її полосі руху, автомобілі контактували передніми частинами. Після ДТП у неї відкрилась подушка безпеки, вона нічого не бачила, їх несло проти часової стрілки. Коли вони вийшли із машини та підійшли до автомобіля, з яким зіткнулись, автомобіль Форд був передньою частиною в кущах, задня частина на узбіччі, її автомобіль стояв поперек дороги. Вона побачила, що водій автомобіля Форд не подавав ознак життя, а пасажир був живий. ОСОБА_19 побіжав на заправку, що була поруч, стукав, просив про допомогу, але не нікого не було. ОСОБА_19 викликав швидку допомогу. Деякий час на місці ДТП не було ні людей, ні машин. Через який час проїхала одна машина, водій спросив чим допомогти, вона сказала викликайте швидку, потім проїхала інша машина. Через деякий час приїхала поліція, МЧС, швидка допомога приїхала хвилин через 40, потім приїхала слідчо-оперативна група. Їй стало погано, викликали швидку, яка забрала її до лікарні, в неї був струс мозку. Після лікарні вона одразу поїхала до слідчого, у спілкуванні вона відчула упереджене ставлення до неї. Три місці після ДТП її ніхто не викликав. Батько спілкувався із потерпілими, пропонував допомогу, потерпілі відмовились. Вона їздила до потерпілих ОСОБА_20 та ОСОБА_21 .. Слідчий ніяких дій із нею не проводила, через півроку після ДТП, з`явилась свідок ОСОБА_22 , з якою був проведений слідчий експертимент, та яка встановила швидкість її автомобіля 100 км/год, потім справу направили на експертизу, потім допитали ОСОБА_18 , а потім її. Повідомила, що вона знайомилась із матеріалами справи, але не в повному обсязі. Підтвердила пояснення викладні в протоколі проведення слідчого експерименту з її участю. Вона слідчому заявляла клопотання про допит свідка ОСОБА_22 в її присутності, але їй відмовили, до суду оскаржувала оголошення підозри, також оскаржували бездіяльність слідчого та прокурора до суду, так як її права були порушені. Вона була присутня при замірах під час огляду місця події, але протокол не підписувала, її відвезли в лікарню. Зазначила, що обвинувальний акт отримала поштою. 
В судовому засіданнні ОСОБА_23 дуже шкодувала про те, що трапилось, але щирого каяття не висловлювала, перед потерпілими не вибачалась, шкоду потерпілим не відшкодовувала. 
Враховуючи те, що ОСОБА_17  в судовому засіданні вину у скоєнні кримінального правопорушення та цивільні позови не визнала, тому суд, відповідно до вимог ст. 349 КПК України, визнав доцільним дослідження доказів щодо цих обставин в повному обсязі.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 пояснила суду, що загиблий ОСОБА_16 її чоловік. 25.05.2018 року вранці вона пішла на роботу, її чоловік на автомобілі ОСОБА_15 їхали з с. Кутузовки в м. Харків. Приблизно о 06.00 годині вона дзвонила чоловіку, але він не брав слухалку. Коли вона дозвонилась на його телефон, та назвала дані чоловіка, то їй відповіли, що чоловік потрапив в ДТП, о 07.00 годині вона приїхала на місце ДТП, але чоловіка там не було, там вона побачила розбиті автомобілі. Автомобіль Форд був на узбіччі біля пасадки, а автомобіль Тойота червоного кольору - посередені дороги. Хмельову на місці ДТП вона не бачила, там була поліція. Свідком ДТП вона не була, очевидців ДТП не знає. Вона приїхала в лікарню, чоловіку робили операцію, потім повідомили про смерть. Після смерті чоловіка, до неї дзвонив батько ОСОБА_14 пропонув гроші, потім приїзджали адвокат та сама ОСОБА_14 .. Батьку Хмельовій вона сказала, що грошей не потрібно. Заявлений цивільний позов в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина, підтримала, завдана шкода не була відшкодована. Щодо міри покарання, просила покарати суворо. 
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 пояснила суду, що загиблий ОСОБА_15 - її чоловік. 25.05.2018 року вона була в м. Харкові, а чоловік в Кутузовкі, він їхав на роботу в м. Харків на автомоблілі Форд, зустрів ОСОБА_24 , який попросив його підвезти. Приблизно о 06.20 год. їй на телефон подзвонила знайома жінка та повідомила, що бачила їх автомобіль розбитий. На місті ДТП вона побачила чоловіка, автомобіль стояв в стороні на узбіччі. Червоний автомобіль пошкоджений, стояв на дорозі в сторону Старого Салтова, на зустрічній полосі руху. Зазначила, що на місці ДТП було багато людей. У її чоловіка був великий водійський досвіт з 18 років, були відкриті усі категорії. ОСОБА_14 вона раніше ніколи не бачила, вона до неї не приїзджала ні разу, допомогу їй ніхто не пропонував. Заявлений цивільний позов підтримала, просила задовольнити, зазначила, що вона втратила родину - чоловіка та засоби до існування. Щодо міри покарання, просила покарати суворо. 
Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_5 пояснив суду, що загиблий ОСОБА_15 - його батько. В день ДТП йому подзвонила знайома та повідомила, що його батько потрапив в ДТП. Він приїхав на міце ДТП приблизно о 07.00 год., батько був мертвий, у нього був шок. Автомобіль батька Форд стояв на узбіччі в напрямку руху м. Харкова, із кущів була видна тільки задня частина автомобіля. Автомобіль Тойота стояв на зустрічній полосі руху в сторону Старого Салтова. Дорога має дві полоси руху, асфальтове покриття, розподільча полоса. Перешкод на дорозі не було. Він шукав свідків ДТП, дав оголошення в газету та на ближніх заправках біля місця ДТП, опитував людей. Тільки одна людина виявилась свідком, на зв`язок вийшла донька жінки, що була свідком, вона їхала на велосипеді по узбіччю, бачила, як обігнав автомобіль Тойота на великій швидкості та зіткнувся із автомобілем Форд. Зазначив, що позов про відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної із похованням батька не заявлял, так як не має чеків на витрати, в Кутузовці не було касового апарату, при придбанні необхідного, та в той час про це не думав. Йому ніхто не дзвонив, батько ОСОБА_14 через адвоката, пропонував зустрітись із адвокатом, конкретних сум відшкодування не пропонували. Завдану шкоду не відшкодовували. Зазначив, що його батько був дальнобійником, у нього були відкриті усі категорії управління транспортом. Заявлений цивільний позов про відшкодування моральної шкоди підтримав, просив задовольнити.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_26 суду пояснив, що навесні 2018 року, дату не пам`ятає, приблизно о 06.00-07.00 год., він стояв на зупинці 602 мікрорайон. Побачив червоний автомобіль, з дівчиною за кермом та пасажиром на передньому сидінні. Автомобіль рухався на Салтівському шосе в сторону Старого Салтова, з нормальною швидкістю. Через 5-10 хвилин його підібрала попутка. За Кулінічівським поворотом, меньше 1 км від поворота на Кулінічі, він бачив автомобілі після ДТП, самого зіткнення не бачив. Недалеко була якась заправка. 
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_28 суду пояснив, що в 2018 році, дату не пам`ятає, він їхав в сторону Харкова на Газелі віз вантаж. Проїзджая окружну дорогу, його автомобіль обігнав автомобіль Форд на великій швидкості, Форд їхав в напрямку Харкова. Не доїзджая Харкова, він побачив ДТП, в кюветє був Форд, який обігнав його автомобіль. Другий автомобіль - червоний джип стояв посередені дороги із пошкодженою передньою частиною автомобіля. Побачив дівчину та хлопця, запитав у них чим допомогти, дівчина хвилювалась, відповіла, що викликали усі служби. Його ніхто не допитував, він залишив номер телефону ОСОБА_29 , через 2 роки йому подзвонив адвокат, попросив надати покази. Він рухався на автомобілі 20-30 км/год, так як на дорозі були вибоїни, автомобіль Форд рухався в 2-3 рази швидше його. Форд їхав неадекватно, виляв зі сторони в сторону, виїзджав на зустрічну смугу, не пригальмовував. На дорозі є декілька закритих поворотів. Зіткнення автомобілів він не бачив, як автомобіль Форд в`їзджав в поворот не бачив. Бачив, що автомобіль Форд знаходився в кювете, джип стояв на центральні частині дороги в сторону Старого Салтова , вздовж проїздної частини. На місце ДТП швидка приїхала приблизно через 40 хвилин.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_31 повідомила суду, що в середні травня, дату не пам`ятає, вона їхала на велосипеді з городу по узбіччю траси, що веде за окружну дорогу, зі сторони заправок. Траса була пуста, потім побачила, як їхав автомобіль темного кольору біля узбіччя, повільно. Червоний автомобіль обігнав її на повороті, їхав швидко, їхав явно не на своїй полосі руху, не гальмував. Автомобілі рухались із різними швидкостями, автомобіль Форд рухався повільно, червоний автомобіль проїхав швидко, через декілька секунд вона почула сигнал та удар та автомобілі взлетіли в повітря над дорогою, на зустрічній полосі руху. Самого зіткнення вона не бачила. Події вона бачила приблизно за 50 метрів від ДТП. Із автомобіля вийшла дівчина, більше нікого не бачила, стояла, чекала, із іншої машини ніхто не виходив. Потім вона бачила, як зупинився світлий автомобіль, вийшов чоловік та розмовляв із хлопцем. Ззаначила, що вона їздила до слідчого, давала покази, протокол слідчого експерименту з її участю, записаний з її слів.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_32 повідомила суду, що вона є донькою ОСОБА_31 , їй вранці подзвонила мати, була схвильована та повідомила про ДТП. Пізніше вона побачила оголошення про те, що шукають свідків ДТП, записала номер телефону. Вона подзвонила матері та сказала, що необхідно повідомити про ДТП. Свідок зателефонувала за номером телефону в оголошенні, слухалку взяла жінка - дружина потерпілого. Потім передзвонив потерпілий та попросив бути її мати свідком та розповісти, як усе відбувалось.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_33 повідомив суду, що він є чоловіком обвинуваченої. 25.05.2018 року вранці ОСОБА_14 на автомобілі підібрала його біля «Французського бульвару», вони рухались по своїй полосі руху, зі швидкістю 60 км/год., ближче до узбіччя з правої сторони, він в якості пасажира. Коли вони вийшли із закруглення дороги, побачили, що на зустріч їм їде автомобіль, який рухався двома колесами по їх полосі руху, вони не гальмували, автомобіль Форд не маневрував. Автомобіль Форд рухався їм на зустріч «лоб в лоб». На дорозі дорожньої розмітки не було, на дорозі були ями на зустрічній полосі, по їх полосі дорога була хороша. Автомобіль Форд рухався зі значною швидкістю, вони рухались без порушень правил дорожнього руху, за його відчуттям 60 км/год. Поворот дороги був закритий кущами, не було видно, що на тій стороні дороги.
Допитана в судовому засіданні слідча ОСОБА_34 суду пояснила, що в її проваджені була дана справа, вона в складі опергрупи виїзджала на місце ДТП, проводила огляд місця події, при огляді були поняті, ОСОБА_14 , її захисники. Спіробітники ДСНС дістали потерпілого, більше нічого не роболи. Вона проводила огляд автомобілів, які були вилучені з місця події, проводила заміри, фотофіксацію на мобільний телефон, фото потім були скинуті на робочий комп`ютер. Автомобілі на місці ДТП були розташовані: Тойота була на зустрічній полосі руху, в напрямку окружної дороги, трохи повернута, автомобіль Форд, з правої сторони по ходу свого руху - в кущах на узбіччі перпендикулярно дорозі, водій за кермом. Вона фіксувала все, що було на дорозі, слідову інформацію, осип скла, була прив`язка до заправки або до будинку. Автомобілі з місця ДТП вилучили протоколом огляду та затримки транспортного засобу, автомобілі були опечатані, всі місця, які можливо відкрити, та евакуатором, під їх супроводом, доставлені на штрафмайданчик. Дорога на місці ДТП асфальто-бенон, місцями були вибоїни, дорожньої розмітки не було або була слабо виражена. Дві смуги руху, по одній в кожному напрямку, ширина дороги 8 метрів, кожна смуга по 4 м.. На місці ДТП був осип скла по всій дорозі, сліди юзу, видимість нічого не обмежувало, загальна видимість не меньше 100 метрів, вправо, вліво - 20 метрів. На місці ДТП закруглення дороги не було, дорога пряма, закруглення було до місця ДТП. В протоколі огляду місця події зазначені вірні розрахунки. Експерти при проведені експертиз використовували дані зазначені в протоколі оглялу місця події. ОСОБА_14 разом із захисниками, була присутня при проведені огляду та замірах, а потім в якість момент вона зникла, поїхала з місця ДТП, зазначивши, що погано себе почуває, не пам`ятає чи підписувала протокол та за яких обставин була ознайомлена. Свідка ОСОБА_22 знайшли потерпілі вона також давала доручення щодо встановлення свідків ДТП. Вона зверталась до слідчого судді щодо виправлення описки в ухвалі щодо визначення експертної установи для проведення автотехнічної експертизи, а також для встановлення строку на ознайомлення із матеріалами досудового розслідування ОСОБА_14 та захисником.
Допитаний в судовому засіданні судово-медичний експерт ОСОБА_35 пояснив суду, що у ОСОБА_15 були ознаки характерні для хронічної ішемічної хвороби серця, можливо вікові зміни, кожний має такі захворювання тільки в різних ступенях. Був стеноз - звуження просвіту судин, через що меньший об`єм крові поступає. Відбувся розрив серця, міокарду, аорти внаслідок удару. Склеротичні зміни не приводять до інфаркту, спонтанного розриву міокарду , в наслідок захворювання не було. Була ударно-струсова дія, от удару відбувся розрив аорти, міокарду. Наданий ним висновок підтримав.
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_36 суду пояснив, що він проводив судово-трасологічну експертизу автомобіля Форд. До ДТП автомобіль Форд був в технічно справному та працездатному стані. До ДТП не було несправностей, рульова, ходова, гальмівна системи виконували свої функції. Усі пошкодження виникли під час ДТП, інших ознак пошкоджень до ДТП не було. Огляд проводився на штрафмайданчику 20.06.2018 року, автомобіль був опечатаний. Наявна на автомобілі іржа на технічний стан автомобіля не впливає. 
Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_37 суду пояснив, що технічний стан автомобіля Тойота відповідав даним ДСТУ, був працездатний - виконував свої функції. Знос протектора на колесах автомобіля Тойота впливає на щеплення із проіздною частиною, виконував свої функції, але міг гальмувати не так ефективно. Для ДТП похібка  кута між повздовжніми осями (векторами напрямку руху) транспортних засобів в момент ДТП в 10 градусів може мати, а може не мати значення. Розбіг кута від 165 до 175 градусів, плюс/мінус 5 градусів. При експертизі автомобіля він використовував протокол огляду місця події зі схемою, матеріали кримінального провадження. Як розташовувались, до ДТП, відносно проїздної частини автомобілі Тойота та Форд встановити неможливо. Не пам`ятає чи були та чи досліджувались фототаблиці до протоколу огляду місця події .
Не дивлячись на невизнання своєї провину, вина обвинуваченої ОСОБА_38 у вчиненні кримінального правопорушення також підтверджується слідуючими дослідженими в судовому засіданні доказами:
- данними відображеними в протоколі огляду місця події від 25.05.2018 року, з фототаблицями та схемою до нього, проведеного за адресою: м. Харків, вул. Сіверська, в районі буд. 59, за участю понятих, судово-медичного фахівця, в ході якого було встановлено, що дорожнє покриття асфальтобетон, сухе, шириною 8 м, для двох напрямків руху, по 1 смуги руху в кожну сторону, загальний стан видимості дороги та видимість конкретної перешкоди приблизно 100 метрів, автомобілі Форд та Тойота знаходяться безпосередньо на місці пригоди. Визначені сліди гальмування - сліди юзу, наявність відеокремлених від транспортного засобу частин та інших об`єктів - осип скла, уламки пластикових частин автомобілів. Наявність слідів зіткнення транспортного засобу з навколишніми предметами - автомобіль Форд ескорд, д.з. НОМЕР_4 , контактував з деревами на лівому узбіччі по ходу його руху, повна деформація кузова автомобіля. Було оглянуто труп ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , описано його положення в автомобілі, наявні тілесні ушкодження. Було оглянуто транспортний засіб «Toyota RAV 4», д.з. НОМЕР_1 , в якому був розбитий передній бампер, решитка радіатора, деформація капоту, деформація лівого переднього крила, розбите лобове скло, переднє ліве колесо без тиску. Зі схеми та фототаблиць вбачається, що автомобіль Тойота розташований на зустрічній, для нього, полосі руху.(т.2 а.с.79-94)
- протоколом пред`явлення трупа для впізнання від 26.05.2018 року, який загинув внаслідок ДТП 25.05.2018 року - згідно якого було впізнано ОСОБА_16 , 1976 року народження (т. 2 а.с.95-96)
- висновком експерта № 10-12/1140-С/18 від 26.06.2018 року, згідно якого при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_15 виявлені наступні тілесні ушкодження: голови: закрита черепно-мозкова травма у вигляді двох рвано-забійних ран області лівої надбрівної дуги і тіла нижньої щелепи зліва, синців на верхніх повіках очей, саден в ділянці носа і підборіддя, крововилива в м`які тканини правої скронево-тім`яної області, лінійних кісток основи черепа, вогнищевих крововиливів під м`яку мозкову оболонку півкуль і речовину головного мозку; грудної клітки: численні синці і садна на передній поверхні, оскольчастий перелом акроміального відростка лівої лопатки, локальний перелом тіла груднини, розгинальні переломи 1-7 лівих ребер по білягруднинній лінії, 2-4 правих ребер по біляхребтовій лінії; 5-9 правих ребер по лопатковій лінії, згинальні переломи 1-9 лівих ребер по задній пахвовій лінії; 10 лівого ребра по лопатковій лінії, 1-8 правих ребер по середній ключичній лінії, розрив між хребцевого диску,8-9грудних хребців, без ушкодження спинного мозку, вогнищеві крововиливи у прикореневій ділянці у паренхіму легень; повний розвив дуги аорти та лівого шлуночка серця з масивним крововиливом у плевральні порожнини; живота: численні синці і садна на передній поверхні, множинні розриви паренхіми печінки та повне розтрощення селезінки, з крововиливом у черевну порожнину; надрив у воріт лівої нирки; тазу: повні розриви крижово-клубових зчленувань та лобкового симфізу; кінцівок: травматичний вивих лівого плечового суглоба, оскольчасті переломи блоку лівої плечової кістки, відростка лівої ліктьової кістки, діафіза лівої великогомілкової кістки, зовнішнього виростка лівої стегнової кістки, гвинтоподібний перелом в нижній і середній третині лівої стегнової кістки, косо-поперечний перелом лівої малогомілкової кістки, в нижній третині поздовжній перелом між виростками правої стегнової кістки, з переходом в оскольчастий перелом нижній третині діафізу; множинні садна, синці і забійно-рвані рани на верхніх і нижніх кінцівках, також встановлені множинні різані рани лівого передпліччя, в нижній третині, та тильних поверхнях кистей.
Всі тілесні ушкодження, окрім різаних ран, утворилися незадовго до настання смерті, у швидкій послідовності одне за іншим, внаслідок ударної, ударно-струсової дії тупих твердих предметів, а також за механізмом тертя. Різані рани на верхніх кінцівках утворились незадовго до настання смерті від дії ріжучих предметів, ймовірніше за все, осколків скла, частки яких виявлені в деяких ранах. Зазначені ушкодження могли утворитися внаслідок дії внутрішніх частин салону автомобіля та є більш характерними для водія транспортного засобу. 
Смерть ОСОБА_15 настала внаслідок тупої сполученої травми тіла, що супроводжувалась переломами кісток скелета, множинними розривами внутрішніх органів і судин та ускладнились розвитком гострої крововтрати. Отже між вказаною травмою і смертю потерпілого ОСОБА_15 є прямий причинно-наслідковий зв`язок.
За ступенем тяжкості тупа сполучена травма тіла, що мала місце у ОСОБА_15 має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення, різані рани на верхніх кінцівках - легких тілесних ушкоджень. В крові трупа метиловий, етиловий, ізопропіловий, н-пропіловий, ізобутиловий, н-бутиловий, ізоаміловий спирти не виявлені. Кров належить до групи А з ізогемаглютиніном анти В (2 група) (т. 2 а.с. 109-115);
- висновком експерта № 13/808-С/18 від 26.06.2018 року, згідно якогопри проведені судово-медичної експертизи мікропрепаратів із внутрішніх органів трупа ОСОБА_39 встановлено: Вогнищевий субарахноїдальний крововилив у надісланому шматочку «правої тім`яної частки» головного мозку.Дрібновогнищеві інтраальвеолярні крововиливи у легенях, кров у просвіті деяких бронхів. Вказані пошкодження - без проявів перифокальної запальної реакції. Дрібні крововиливи у товщі м`яких оболонок та біля деяких судин мозкової тканини у ділянках «правої лобної частки», «лівої лобної частки», «лівої тім`яної частки», «мозочка» на фоні значного повнокров`я судин. Дрібні крововиливи навколо спазмованих артерій у речовині зони «підкоркових ядер з лівої півкулі»,
стовбуру.» Нерівномірне кровонаповнення та набряк строми внутрішніх органів. Значний набряк речовини головного мозку. Переважна гіпертрофія та дистрофія міокарду. Атеросклероз стінки гілки вінцевої артерії серця зі стенозом просвіту на 1/2. Склероз інтрамуральних артерій, периваскулярний склероз та ліпоматоз у міокарді, дифузний кардіосклероз. Вогнищевий нефросклероз. Дисемінований жировий гепатоз. Автолітичні зміни паренхіми, помірно виражений ліпоматоз підшлункової залози. (т.2 а.с. 116-117);
- Згідно висновку № 16/1539-С/18 від 26.05.2018 року в крові трупа ОСОБА_15 метилового, етилового, ізопропілового, н-пропілового, ізобутиловоого, н-бутилового, ізоамілового спирту не виявлено (т.2 а.с. 118);
- Свідоцтвом про смерть ОСОБА_15 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 (т. 1 а.с.181)
- висновком експерта № 12-17/192-А/18 від 05.06.2018 року, згідно якогоу зв`язку з подією, можливо, 25.05.18 року у гр. ОСОБА_16 мали місце пошкодження: а) голови - садна в лобовій області, кровонаплив м`яких тканин лобової області, травматична екстракція трьох зубів, підвивихи двох зубів, субарахноїдальний крововилив, крововиливи в бічні шлуночки головного мозку, забій головного мозку; б) тулубу - множинні переломи ребер зліва, крововиливи в плевральні порожнини, тканину легенів, перикард, забій легенів і серця, розриви, крововиливи у області діафрагми; множинні крововиливи і розриви брижі тонкого і товстого кішкивника, великого сальника, піддіафрагмальна гематома зліва, крововилови в жирову клітковину обох нирок, забій обох нирок; масивний крововилив в черевну порожнину, множинні розриви печінки, селезінки, підкапсульна гематома третього сегменту печінки; в)кінцівок - забита рана у області лівого колінного суглоба, садна на нижніх кінцівках.
Причиною смерті гр. ОСОБА_16 , яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_7 у 10.45 год. у лікарні швидкої допомоги з`явилася важка сукупна травма, що ускладнилася в своїй течії декомпенсованим травматичним шоком.
Перераховані пошкодження утворилися від дії тупих твердих предметів, могли виникнути в ДТП у пасажира автомобіля, при обставинах, викладених в ухвалі, в своїй сукупності, мають ознаки тяжких тілесних пошкоджень.
Згідно історії хвороби № 13760 з ХМКЛШНМД - група крові гр. ОСОБА_16 відноситься 0 (1) резус негативний. При госпіталізації в стаціонар етиловий спирт в крові постраждалого не знайдений. (т.2 а.с. 124-125)
- Свідоцтвом про смерть ОСОБА_16 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.1 а.с.201);
- Згідно висновку експерта № 12-14/644-А/18 від 17.08.2018 року у ОСОБА_14 забій м`яких тканин потиличної області, тканин шиї, грудної клітини, передньої черевної стінки, у зв`язку із подією 25.05.2018 року мали місце садно в лівій підключичній області, садна лівого надпліччя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень . (т.2 а.с.128-129);
- висновком судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи № 14047/20715 від 13.09.2018 року, з ілюстраційними таблицями, згідно якого на момент експертного огляду та на момент ДТП робоча гальмівна система, автомобіля «Тойота», д.н. НОМЕР_1 , виконувала свої загальні функції, тобто знаходилась в працездатному стані. На момент експертного огляду та на момент ДТП рульове керування автомобіля Тойота д.н. НОМЕР_1 , виконувало свої функції, тобто знаходилося в працездатному стані. На момент огляду ходова частина автомобіля Тойота, д.н. НОМЕР_1 , знаходилася у технічно несправному та непрацездатному стані. Технічно несправний та непрацездатний стан ходової частини Тойота полягає у відсутності надлишкового тиску повітря в передньому лівому колесі та зносу протектору шин. Розгерметизація переднього лівого колеса утворилась в результаті дорожньо-транспортної пригоди. На момент дорожньо-транспортної пригоди ходова частина автомобіля Тойота знаходилась в технічно несправному, але в працездатному стані. Несправний стан ходової частини автомобіля Тойота,д.н. НОМЕР_1 , полягає у зносу протектору шин коліс. Знос протектора шин коліс відбувався в результаті тривалої експлуатації автомобіля Тойота д.н. НОМЕР_1 . (т.2 а.с.136-148);
- Висновком комісійної судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № 14048/19678 від 29.08.2018 року, з фототаблицями, згідно якої  на момент експертного огляду гальмівна система, рульове керування та ходова частина автомобіля «Форд», д.н. НОМЕР_2 , знаходились в технічно несправному та непрацездатному стані. Технічно несправний та непрацездатний стан робочої гальмової системи автомобіля Форд, д.н. НОМЕР_2 , полягає в пошкодженні вакуумного підсилювача та відсутності бачка живлення робочої гальмової системи автомобіля в місці свого кріплення. Пошкодження вакуумного підсилювача та від`єднання бачка живлення робочої гальмової системи автомобіля Форд, утворились в умовах дорожньо-транспортної пригоди. Перед дорожньо-транспортною пригодою гальмова система автомобіля Форд, виконувала свої основні функції та знаходилась в працездатному стані. Технічно несправний та непрацездатний стан рульового керування автомобіля Форд, полягає в порушенні цілісності кінематичного зв`язку рульового колеса з керованими колесами автомобіля в результаті відокремлення проміжного валу рульового керування.Відокремлення проміжного валу рульового керування автомобіля Форд, виникло в умовах дорожньо-транспортної пригоди. Перед ДТП рульове керування автомобіля Форд, виконувало свої основні функції та знаходилось в працездатному стані. Технічно несправний та непрацездатний стан ходової частини автомобіля Форд, полягав в деформуванні важеля та приводу правого колеса, зміщенні елементів передньої лівої підвіски та відокремлені амортизаційної стійки до поворотного кулака переднього лівого колеса та пошкодженні переднього лівого колеса, розгерметизації шини даного колеса. Деформування важеля та приводу правого колеса, зміщення елементів передньої лівої підвіски та відокремлення амортизаційної стійки від поворотного кулака переднього лівого колеса та пошкодження переднього лівого колеса, розгерметизації шини даного колеса автомобіля Форд, виникли в умовах дорожньо-транспортної пригоди. Перед ДТП ходова частина автомобіля Форд виконувала свої функції та знаходилась в працездатному стані.  (т.2 а.с.152-163)
- Висновком судової транспортно-трасологічної експертизи № 14046 від 03.12.2018 року, з фототаблицями, згідно якої в момент первинного контакту автомобіль Тойота своєю передньою лівою частиною був повернутий до передньої лівої частини автомобіля Форд і кут між повздовжніми осями (векторами напрямку руху) вказаних транспортних засобів в момент первинного контакту складав величину близько 170 градусів. Встановити більш точну величину кута між повздовжніми осями транспортних засобів (векторами напрямку руху) неможливо, з причин які вказані в дослідницькій частині висновку. Механізм зіткнення транспортних засобів детально викладений в дослідницькій частині висновку. Місце зіткнення транспортних засобів (первиний контакт) було розташоване на проїздній частині вул. Сіверської, перед початком утворення зони уламків скла та пластику. З причин, вказаних в досліднецькій частині, встановити розташування місця зіткнення на проїздній частині, з числовою прив`язкою до меж проїздної частини дороги та осьової лінії дорожньої розмітки, експертним шляхом неможливо. З причини, вказаних в дослідницькій частині висновку, встановити експертним шляхом, на чиїй смузі руху розташовувалось місце зіткнення транспортних засобів, експертним шляхом неможливо. Встановити експертним шляхом, швидкість руху автомобіля Тойота та автомобіля Форд в момент зіткнення, експертним шляхом неможливо. В дослідницькій частині даного висновку зазначено, що під час зіткнення транспортних засобів на проїздній частині дороги зазвичай залишаються окремі предмети, частини, деталі, наприклад уламки руйнованого скла фар або вітрового скла кабіни (кузова), ободки фар, дверні річки та ін. місце знаходження таких предмкетів , частіше за все може свідчити лише про ділянку, на якій відбулася дорожньо транспортна пригода, але не на точку (місце) зіткнення, тому що в залежності від швидкості руху транспортних засобів - ділянки зіткнення, кута, під якими знаходились транспортні засоби в момент їх зіткнення, уламки скла можуть переміщатись на значну відстань від безпосереднього місця (точки) зіткнення. Цеж стосується і інших частин та деталів, які відокремились від транспортних засобів. (т. 2 а.с. 168-179)
- Висновком експерта № 1062-19 від 20.03.2019 року судової транспортно-трасологічної експертизи, згідно якої місце зіткнення автомобілів Тойота та Форд, згідно наявної слідової інформації зі схеми та таблиці до протоколу огляду місця ДТП від 25.05.2018 року, розташовувалось на відстані приблизно 2,6м, відносно правої межі проїздної частини вул. Салтівське шосе (відносно напрямку руху автомобіля Форд, в межах смуги руху, призначеної для руху в напрямку пгт Ювілейний. В дослідницькій частині даного висновку експерт зазначив, що враховуючи, що на схемі ДТП початок сліду зафіксовано на відстані 2,6 м відносно правої межі проїздної частини вул. Салтівське шосе (відносно напрямку руху автомобіля Форд, а загальна ширина проїздної частини становить 8 м(по 4 м для кожного напрямку руху), то слід дійти висновку, що на момент зіткнення автомобіль Форд, розташовувався в межах смуги руху, призначеної для руху в напрямку пгт Ювілейний. (т.2 а.с.186-192)
- Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи № 19019 від 01.10.2018 року, з фототаблицями, згідно якої величина матеріального збитку, спричиненого власнику автомобіля Форд, приймається в розмірі його ринкової вартості на момент ДТП та складає 20697,80 грн. (т.2 а.с. 198-206);
-Данними відображеними в протоколі проведення слідчого експерименту від 30.05.2019 року, зі схемою, за участю свідка ОСОБА_31 , згідно якого свідок пояснила, що 25.05.2018 року приблизно з 06.10-06.20 год., вона їхала на велосипеді на город та в цей час рухалась по вул. Сіверській зі сторони м. Харкова, по Салтівському шосе в напрямку окружної дороги, по лівому узбіччю. В путі вона звернула увагу на автомобіль Раф 4, червоного кольору, який її обігнав на великій швидкості. Даний автомобіль рухався зі сторони м. Харкова в напрямку окружної дороги, та рухався не по своїй полосі, приблизно по середені дороги. В момент коли автомобіль її обігнав, вона знаходилась на лівому, по ходу руху автомобіля Раф 4, узбіччя и приблизно по середені заправки ОВІС. В цей час вона побачила легковий автомобіль темного кольору, який рухався у зустрічному напрямку. Цей автомобіль, як вона звернула увагу, зі своєї полоси руху плавно з`їхав на праве, по ходу його руху, узбіччя, після чого, відбувся удар та автомобілі зіткнулись, від удару автомобілі підлетіли вверх. До зіткнення автомобіль Форд рухався на своїй полосі руху, приблизно зі швидкістю 40 км/год. Других транспортних засобів або пешоходів, на момент ДТП, на проїздній частині не було. До зіткнення ніхто не гальмував. Експериментальним шляхом було встановлено: автомобіль РАФ 4 рухався на відстані 1,8м від лівого краю проїзджої частини по ходу його руху; шляхом експериментальних заїздів була встановлена швидкість автомобіля Раф 4, д.н. НОМЕР_5 , за участю фахівця, понятих та водія, було проведено три заїзди по вул. Сіверській, зі швидкістю 60 км/год, 80 км/год, 100 км/год. Свідок ОСОБА_22 в цей час знаходилась біля заправки ОВІС на лівому узбіччі та після останнього заїзду вона пояснила, що швидкість автомобіля Раф 4 на момент ДТП була, як при останньому заїзді, тобто 100 км./год, а можливо швидче. На якій точно відстані автомобіль Форд рухався до правого, по ходу його руху узбіччя, вказати не змогла. В момент, коли вона на нього звернула увагу, він з`їжав на узбіччя, а потім був удар. Уточнила, що самого удару вона не бачила, звернула увагу, коли вони знаходились в повітрі - підлетіли від удару (т.2 а.с.209-213);
- Висновком експерта судової автотехнічної експертизи № 3226-19 від 22.07.2019 року, згідно якої в даній дорожній обстановці небезпека для руху була створена для водія автомобіля «Ford escort», д.з. НОМЕР_2 ОСОБА_15 , діями водія автомобіля «Toyota RAV 4» д.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_14 .
Водій автомобіля «Ford escort» д.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_15 в даній дорожній ситуації повинен був діяти у відповідності вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України.
Водій автомобіля «Toyota RAV 4» д.з. НОМЕР_1 ОСОБА_14 , в даній дорожній ситуації повинна була діяти у відповідності вимог п.10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України.
Оскільки ДТП мала місце в межах населеного пункту, водій ОСОБА_14 повинна була здійснювати рух зі швидкістю не більше 50 км/год, що регламентовано п.12.4 та 12.9 (б) Правил дорожнього руху України.
З урахуванням заданих вихідних даних, водіями кожного з автомобілів до зіткнення гальмування не застосовувалось, що дає підстави дійти висновку, що навіть за умов застосовування водієм автомобіля «Ford escort» д.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_15 , в даній дорожній ситуації гальмування, контакт між транспортними засобами не виключався, а тому, з технічної точки зору, водій ОСОБА_15 з моменту виїзду автомобіля «Toyota RAV 4» д.з. НОМЕР_1 , на смугу руху автомобіля «Ford escort» д.з. НОМЕР_2 , знаходився в стані аварійної обстановки.
В діях водія автомобіля «Ford escort» д.з. НОМЕР_2 ОСОБА_15 , в даній дорожній ситуації невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України по запобіганню зіткнення з автомобілем «Toyota RAV 4» д.з. НОМЕР_1 , які б з технічної точки зору могли б знаходитись у причинному зв`язку з ДТП, не вбачається.
Оскільки водій автомобіля «Toyota RAV 4» д.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_14 , своїми діями створила, як для себе, так і для водія ОСОБА_15 , аварійну ситуацію, то технічна можливість запобігти зіткненню транспортних засобів визначалась однобічними діями водія ОСОБА_14 , а саме- належним виконання вимог п.10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України. Свідчень про можливу наявність будь-яких чинників, які б завадили водію ОСОБА_14 діяти у відповідності з вказаними вимогами Правил, в наданих матеріалах кримінального провадження та ухвалі суду не міститься, а тому слід дійти висновку, що в даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля «Toyota RAV 4» д.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_14 вбачаються невідповідності вимогам п.10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному з ДТП ( в частині зіткнення транспортних засобів), а також невідповідності вимогам п.12.4 та 12.9(б) Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору не знаходяться у причинному з даною ДТП.
Слід зазначити, що наведені вище висновки справедливі при умовах, перелічених у питаннях №4 та 5, а саме «…якщо в момент первинного контакту кут між поздовжніми осями транспортних засобів складав близько 170 °, тобто був близьким до 180°, та до зіткнення транспортні засоби рухались без гальмування», та «… якщо виходити з того, що в момент первинного контакту кут між поздовжніми осями транспортних засобів складав близько 170 °, тобто був близьким до 180°, та до зіткнення транспортні засоби рухались без гальмування, при цьому автомобіль «Toyota RAV 4» д.з. НОМЕР_1 , рухався по смузі автомобіля «Ford escort» д.з. НОМЕР_2 , не повертаючись на свою смугу руху. (т.2 а.с. 222-227);
- Висновком експерта № 5240/19 від 28.11.2019 року судової автотехнічної експертизи, згідно якої оскільки покази ОСОБА_40 відносно загального механізму зближення транспортних засобів до зіткнення, а також розташування місця зіткнення на смузі руху автомобіля «Toyota RAV 4» д.з. НОМЕР_1 , є технічно неспроможними і такими, які суперечать слідовій інформації, зафіксованій на фототаблиці до протоколу огляду місця ДТП, і проведення досліджень за технічно неспроможними вихідними даними може привести до заздалегідь хибних висновків, питання «Як повинні були діяти водії ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в даній дорожній обстановці відповідно Правил дорожнього руху України?», «Чи мали водії ОСОБА_14 та ОСОБА_15 технічну можливість запобігти зіткнення шляхом виконання правил дорожнього руху України?» та «Чи маються в діях водіїв ОСОБА_14 та ОСОБА_15 невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної події?» експертом не досліджувались. (т.2 а.с.237-241) 
- Висновком експерта № 5239/19 від 28.11.2019 року судової автотехнічної експертизи, згідно якої оскільки покази ОСОБА_14 відносно загального механізму зближення транспортних засобів до зіткнення, а також розташування місця зіткнення на смузі руху автомобіля «Toyota RAV 4» д.з. НОМЕР_1 , є технічно неспроможними і такими, які суперечать слідовій інформації, зафіксованій на фототаблиці до протоколу огляду місця ДТП, і проведення досліджень за технічно неспроможними вихідними даними може привести до заздалегідь хибних висновків, питання «Як повинні були діяти водії ОСОБА_14 та ОСОБА_15 в даній дорожній обстановці відповідно Правил дорожнього руху України?», «Чи мали водії ОСОБА_14 та ОСОБА_15 технічну можливість запобігти зіткнення шляхом виконання правил дорожнього руху України?» та «Чи маються в діях водіїв ОСОБА_14 та ОСОБА_15 невідповідності вимогам Правил дорожнього руху України, які знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної події?» експертом не досліджувались. (т.2 а.с.250-254) 
- Постановою слідчого про визнання речовими доказами від 25.05.2018 року, якою було визнано речовим доказом у справі автомобіль «Toyota RAV 4», д.3. НОМЕР_1 (т.3 а.с.3) - 
- Постановою слідчого про визнання речовими доказами від 25.05.2018 року, якою було визнано речовим доказом у справі автомобіль «Ford escort», д.н.з. НОМЕР_2 (т.3 а.с.4);
- Протоколом огляду та затримання транспорту від 25.05.2018 року, а саме - автомобіля «Ford escort», д.н.з. НОМЕР_2 , із зазначення пошкоджень (т. 3 а.с.22);
- Протоколом огляду та затримання транспорту від 25.05.2018 року, а саме - автомобіля «Toyota RAV 4», д.3. НОМЕР_1 , із зазначення пошкоджень (т. 3 а.с.23).
Згідно копії свідоцтва про шлюб обвинувачена ОСОБА_14 22.12.2022 року уклала шлюб із ОСОБА_41 , прізвище після укладення шлюбу обвинуваченої - ОСОБА_42 (т. 1 а.с. 163)
Відповідно до ч. 2 ст. 22 КПК України, сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 94 КПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Проаналізувавши безпосередньо отримані у судовому засіданні показання потерпілих, свідків, експертів, а також досліджені під час судового розгляду письмові докази, суд приходить до висновку, що підстав для їх не врахування, а також визнання неналежними чи недопустимими сторонами не наведено, а судом встановлено, що вони є переконливими, послідовними, співпадають між собою та є такими, що узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для встановлення судом усіх обставин кримінального правопорушення, які підлягають встановленню відповідно до вимог, передбачених ст. 91 КПК України, та жодним чином не спростовуються будь-якими іншими обставинами. Вказані докази суд покладає в основу свого рішення по суті висунутого ОСОБА_43 обвинувачення по даному кримінальному провадженню.
Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 16.10.2019 року за участю свідка ОСОБА_40 , зі схемою, свідок пояснив, що 25.05.2018 року він знаходився в якості пасажира в автомобілі Тойота Раф 4, на якому прямували по Салтівському шосе зі сторони пр.Л.Ландау в напрямку окружної дороги (виїзд з м. Харкова). За кермом автомобіля знаходилась ОСОБА_14 . Приблизно о 06.10, коли вони проїхали поворот на п. Кулінічі та знаходились на вул. Сіверській в районі буд. 59, то помітили, що у зустрічному ним направленні рухається по їх полосі руху автомобіль темного кольору. Даний автомобіль рухався зі швидкістю приблизно 60-70 км/год прям «лоб в лоб». По мірі зближення їх автомобілів, водій автомобіля Тойота різко зманеврувала в ліво, щоб уникнути зіткнення, але відбувся удар. Автомобілі контактували передніми лівими частинами. Експерементальним шляхом було встановлено: до ДТП автомобіль Тойота рухався на відстані 1,3м від правого краю проїздної частини і до крайнього правого габарита автомобіля, зі швідкістю 50 км/год. До ДТП автомобіль Форд рухався зі сторони окружної дороги на зустрічній полосі руху, на відстані 2,3 м від правого краю дороги по ходу руху автомобіля Тойота і до крайнього лівого габариту автомобіля Форд зі швидкістю 60-70 км/год. Місце зіткнення розташоване на полосі руху автомобіля Тойота на відстані 3м від правого краю проїзджої частини по ходу руху автомобіля Тойота. Свідок уточнив, що в цьому місці розташовувалось переднє ліве колесо автомобіля Тойота в момент зіткнення. З моменту початку маневру та до місця зіткнення автомобіль Тойота подолав відстань 12,6м, гальмування водій автомобіля Тойота не застосовувала. Автомобіль Форд до зіткнення рухався увесь час прямо та не маневрував та не гальмував. На момент ДТП інших автомобілів на дорозі не було, видимість необмежена, проїзджа частина суха (т.2 а.с.228-233)
- Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 22.10.2019 року за участю ОСОБА_14 , зі схемою, дані відображені в якому обвинувачена підтвердила в судовому засіданні, вона пояснила, що 25.05.2018 року приблизно о 06.10, вона керувала технічно справним автомобілей Тойота Раф 4, д.н. НОМЕР_1 , в м. Харкові по Салтівському шосе, зі сторони пр. Ювілейний в напрямку окружної дороги. В автомобілі груза не було, в якості пасажира на передньому сидінні в автомобілі був ОСОБА_44 . Погода була сонячна, без опадів, проїзджа частина суха, видімість була хороша не меньш 100м, а точніше необмежена. В дорозі, коли проїхали поворот на п. Кулінічі, вона рухалась по своїй полосі руху зі швидкістю приблизно 50 км/год., на відстані 1,5м від правого габарита її автомобіля та до правого краю проїзджої частини. В цей час вона помітила, що в зустрічному їй напрямку рухається легковий автомобіль темного кольору. Даний автомобіль рухався по її полосі руху, зі швидкістю приблизно 60-65 км/год. «лоб в лоб». По мірі зближення їх автомобілів, вона помітила, що автомобіль рухається прямолінейно та з`їзджати не збирається, після чого вона почала сама маневрувати вліво щоб уникнути зіткнення, але відбувся удар та вони зіткнулись передніми лівами частинами. Експерементальним шляхом було встановлено: до ДТП автомобіль Тойота рухався на відстані 1,5 м від правого краю проїздної частини і до крайнього правого габарита автомобіля, зі швідкістю 50 км/год. До ДТП автомобіль Форд рухався по зустрічній полосі, на відстані 2,8 м від правого краю дороги по ходу руху автомобіля Тойота і до крайнього лівого габариту. Місце зіткнення розташоване на полосі руху автомобіля Тойота на відстані 3,1 м від правого краю проїзджої частини по ходу руху автомобіля Тойота та на відстані 48,5м від рогу буд.59 по вул. Сіверській. В момент зіткнення автомобіль Тойота розташовувався на проїздній частині на відстані 1,8 м від правого переднього колеса та на відстані 1,6м от заднього правого колеса до правого краю проїздної частини по ходу його руху. З початку маневру вліво і до місця зіткнення автомобіль Тойота подолав відстань 33,9м. До зіткнення автомобіль Форд не маневрував та не гальмував. Водій автомобіля Тойота не гальмувала. В момент ДТП на проїздній частині іншого транспорту не рухалось (т.2 а.с.242-245)
До даних протоколів слідчих експертиментів, в частині показань ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_40 , про те, що до ДТП автомобіль Форд рухався по зустрічній полосі, на відстані 2,8 м від правого краю дороги по ходу руху автомобіля Тойота і до крайнього лівого габариту; місце зіткнення розташоване на полосі руху автомобіля Тойота на відстані 3,1 м від правого краю проїзджої частини по ходу руху автомобіля Тойота, суд відноситься критично, так як покази обвинуваченої та свідка, в частині загального механізму зближення транспортних засобів до зіткнення, а також розташування місця зіткнення на смузі руху автомобіля «Toyota RAV 4» д.з. НОМЕР_1 , є технічно неспроможними і таким, які суперечать слідовій інформації, тому суд критично ставиться до даних доказів в зазначеній частині. 
Але в той же час суд зазначає, що ОСОБА_14 при проведенні слідчого експерименту підтвердила її маневр вліво та проїзд до зіткнення 33,9 м, тобто по зустрічній полосі, що узгоджується зі схемою та фототаблицями протоколу огляду місця події.
За заявою захисника ОСОБА_14 була проведена транспортно-трасологічна та автотехнічна експертиза № 18745/17153-17154 від 03.09.2021 року, згідно висновків якої - 1,2 -  Місце зіткнення транспортних засобів розташовувалося в зоні розташування уламків скла та пластику (див.позначку №6), правіше від початку слідів юзу, довжиною 3,4 м.(п.4 в схемі) та довжиною 4,6 м. (п.5 в схемі), відносно напрямку руху автомобіля Тойота, та перед початком їх утворення.
Встановити розташування місця зіткнення на проїзній частині, з числовою характеристикою до меж проїзної частини дороги, експертним шляхом неможливо, по причині наведеній у дослідницькій частині висновку.
Визначити дійсну траєкторію руху автомобілів Тойота та Форд до моменту зіткнення, експертним шляхом не представляється можливим, з причин наведених у дослідницькій частині висновку. 3. Показання водія ОСОБА_14 в тій частині, що в момент зіткнення керований нею автомобіль Тойота розташовувався на відстані 1,8 м та 1,6 від задніх правих коліс до правого краю проїзної частини, відносно напрямку її руху, тобто про механізм зближення транспортних засобів до моменту зіткнення, не позбавлені технічної спроможності.
Перевірити показання водія ОСОБА_14 в частині швидкості руху транспортних засобів до моменту зіткнення експертним шляхом не представляється можливим, з причин наведених у дослідницькій частині висновку.4. Показання свідка ОСОБА_31 , які були встановлені під час проведення слідчого експерименту за її участі в частині механізму зближення автомобілів Тойота та Форд до моменту зіткнення, а відповідно і розташування автомобілів Тойота та Форд в момент зіткнення, з технічної точки зору, є неспроможними. 5-7. В даній дорожній транспортній ситуації водій автомобіля Форд ОСОБА_15 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України.
В даній дорожній транспортній ситуації технічна можливість запобігти зіткнення транспортних засобів для водія автомобіля Форд ОСОБА_15 , визначалась шляхом виконання ним вимог п.п. 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було перешкод технічного характеру.
В даній дорожній транспортній ситуації дії водія автомобіля Форд ОСОБА_15 не відповідали вимогам п.п. 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України, та знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди. 
В даній дорожній транспортній ситуації водій автомобіля Тойота ОСОБА_14 повинна була діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України.
В даній дорожній транспортній ситуації технічна можливість уникнення ДТП не визначалась діями водія автомобіля Тойота ОСОБА_14 , а цілком залежала від дій водія ОСОБА_15 по виконанню ним вимог п.п. 10.1 та 11.3 Правил дорожнього руху України.
В даній дорожній транспортній ситуації в діях водія автомобіля Тойота ОСОБА_14 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.
8,9. Вирішити питання: «Виходячи з слідової інформації з якою швидкістю рухався автомобіль «Toyota RAV 4», д.з. НОМЕР_1 перед ДТП?» та «Чи підтверджуються розрахунками дані щодо швидкості руху автомобіля «Toyota RAV 4», д.з. НОМЕР_1 ?», - експертним шляхом не представляється можливим, з причин наведених у дослідницькій частині висновку. (т.3 а.с.42-50)
Дослідивши зазначений висновок у совокупності із іншими доказими, суд зазначає наступне. Законодавець, передбачивши у ч. 2 ст. 101 КПК право сторони захисту надати суду висновок експерта, тим самим установив і обов`язок суду його розглянути в сукупності з іншими доказами. Верховний Суд у своїх постановах наголошує, що у кримінальних провадженнях, які стосуються ДТП, експертне дослідження може вплинути на остаточне рішення або позначитися на остаточному рішенні суду. Тому право захисту спростовувати висновки експертів, надані обвинуваченням, за допомогою іншого висновку, наданого захистом, має бути забезпечене судом.
Як убачається з матеріалів цього кримінального провадження, з метою забезпечення дотримання принципу змагальності сторін за заявою захисника був проведений та долучений до матеріалів кримінального провадження висновок експерта № 18745/17153-17154 від 03.09.2021 року . 
Суд враховуючи принцип внутрішнього переконання та взаємозв`язок сукупності інших доказів у справі, не бере до уваги та не визнає цей висновок доказом відсутності в діях водія ОСОБА_14 невідповідностей вимогам ПДР, оскільки вихідні дані для проведення даного дослідження (про рух автомобілів до ДТП та місце зіткнення) були отриманні лише з показань ОСОБА_14 , без належного врахування наявної слідової інформації. Згідно зазначеного висновку експерти місце зіткнення транспортних засобів не встановили, але прийшли до висновку, що місце зіткнення транспортних засобів розташовувалось в зоні розташування уламків скла та пластику, правіше від початку слідів юзу довжиною 3,4 та 4,6м, відносно напрямку руху автомобіля Тойота та перед початком їх утворення. На скільки правіше могло бути зіткнення, експертами не зазначено, згідно схеми уламки скла розташовані майже по всій дорозі та більшою частиною на зустрічній полосі (для Тойоти) та узбіччі, тобто по ходу руху автомобіля Форд. Крім того, сліди юзу розташовані також на зустрічній, для автомобіля Тойота, полосі руху,

тобто по ходу руху автомобіля Форд. Таким чином, оскільки саме висновок експертизи № 1062-19 від 20.03.2019 року, згідно якої місце зіткнення автомобілів Тойота та Форд, згідно наявної слідової інформації зі схеми та фототаблиці до протоколу огляду місця ДТП від 25.05.2018 року, розташовувалось на відстані приблизно 2,6м, відносно правої межі проїздної частини вул. Салтівське шосе (відносно напрямку руху автомобіля Форд, в межах смуги руху, призначеної для руху в напрямку пгт Ювілейний, тобто на зустрічній для автомобіля Тойота полосі, яка відповідає з`ясованим обставинам, був складений з урахуванням більш широкого обсягу вихідних даних, в тому числі протоколу огляду місця події зі схемою та фототаблицями, узгоджується із іншими дослідженими доказами, покладеними в основу вироку. 
Технічна можливість обвинуваченої уникнути зіткнення обумовлювалась виконання вимог Правил дорожнього руху, що не було виконано обвинуваченою, тобто зазначений висновок експерта, наданий стороною захисту, не доводить відсутність в діях обвинуваченої порушень Правил дорожнього руху та вчинення кримінального правопорушення. Суд, відноситься критично та не бере до уваги висновок експерта за результатами експертизи, проведеної за ініціативою сторони захисту, так як з сукупності доказів, що містяться у матеріалах кримінального провадження, у діях обвинуваченої вбачається наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України. 
Суд виходить не лише з висновків експертів, в яких встановлено наявність причинного зв`язку між порушенням водієм ОСОБА_14 ПДР та наслідками, що настали, а із сукупності всіх обставин, що належать до предмета доказування з огляду на особливості складу злочину, передбаченого у ст. 286 КК України. Із фактичних обставин кримінального провадження встановлено, що суспільно небезпечний наслідок у вигляді заподіяння потерпілим смерті від отримання тяжких тілесних ушкоджень, був породжений конкретними діями обвинуваченої, яка порушила ПДР, що свідчить про наявність однією із обов`язкої ознаки об`єктивної сторони складу злочину - причинного зв`язку між порушенням ПДР і зазначеними наслідками. 
Зібрані у справі докази, які покладені в основу вироку, суд вважає логічними, послідовними, такими, що узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності і у своїй сукупності підтверджують фактичні обставини кримінального правопорушення, які викладені при формулюванні обвинувачення. Тобто  поза розумним сумнівом доведено, що обвинувачена перед зміною напрямку руху не переконалась і безпечності своїх дій, виїхала на зустрічну полосу руху де допустила зіткнення із автомобілем потерпілих, внаслідок чого водій автомобіля Форд ОСОБА_15 та пасажир ОСОБА_16 загинули.
Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
У справах "Нечипорук і Йонкало проти України" від 21 квітня 2011 року та "Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії" від 06 грудня 1998 року Європейський Суд вирішив, що "суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи "поза будь-яким розумним сумнівом" і така "доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою" (п. 150, п. 253).
Таким чином, згідно з усталеною судовою практикою, доказування тих чи інших обставин злочину, як правило, ґрунтується не на одному чи кількох прямих доказах, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих, доказів. І саме на такому аналізі та оцінці всіх доказів і робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.
Протягом судового розгляду кримінального провадження обвинувачена стверджувала, що ДТП сталося на її полосі руху та автомобіль Форд виїхав на її полосу руху, зустрічну для нього, але суд з огляду на досліджені письмові докази, надає критичну оцінку такій версії подій, враховуючи досліджені докази, в тому числі слідову інформацію зафіксовану на місці ДТП протоколом огляду місця події, схемою до нього та фототаблицею, розташування автомобілів на місці ДТП, автомобіль Тойота на зустрічній полосі руху, сліду юзу автомобіля Тойота на зустрічній полосі руху, автомобіль Форд на узбіччі по ходу свого руху, осип скла по всій дорозі. Пошкодження автомобілів виникли внаслідок зіткнення автомобілів та носять суто аварійний характер, обґрунтованих підстав вважати, що ДТП сталося не з вини ОСОБА_14 судом не встановлено. При цьому, суд критично ставиться до показань обинуваченої та свідка ОСОБА_40 , який є чоловіком обвинуваченої, в частині механізму ДТП, яке відбулось, за їх показаннями, на їх полосі руху ,так як згідно висновків експерта № 5240-19 від 28.11.2019 року та № 5239-19 від 28.11.2019 року показання ОСОБА_14 та свідка ОСОБА_40 відносно загального механізму зближення транспортних засобів до зіткнення та розташування місця зіткнення на смузі руху автомобіля Тойота є технічно неспроможніми. Зазначені експертизи захисник просив визнати неналежними доказами, так як експерт не дає відповіді на поставленні для вирішення питання. Суд не погоджується з клопотанням захисника, та погоджується із мотивами експерта, так як проведення досліджень за технічно неспроможніми вихідними даними може привести до зазделегідь хибних висновків. Щодо показань свідків ОСОБА_45 та ОСОБА_46 , то дані свідки не були очевидцями ДТП, як вони самі повідомили та повідомляли в судовому засіданні ОСОБА_13 та ОСОБА_33 , що протягом деякого часу на місці ДТП не було ані транспортних засобів, ані пішоходів. 
За наявності експертизи сторони захисту, до якої суд видноситься критично, та якою не встановлено невідповідності порушень ПДР обвинученою, та протирічить іншим доказам дослідженим судом, суд, роз`яснив сторонам право звертатись до суду із клопотанням щодо призначення ще однієї судово-автотехнічної експертизи, враховуючи висновки експертизи, проведеної за клопотанням захисника обвинуваченої, але сторони не скористались своїм правом, вважали, що висновки експертиз не містять суперечностей або неточностей, які потребують призначення додаткових досліджень, а експертиза проведена за клопотанням захисника, на погляд сторони обвинувачення та потерпілих, є недопустимим доказом.
Згідно Науково-правового висновку за запит захисника ОСОБА_47 , Науково-дослідний інститут вивчення проблем злочинності ім.академіка В.В.Сташиса Національної академії правових наук України, 15.03.2021 року прийшов до наступного - Після спрямування матеріалів досудового розслідування до експертної установи у кримінальному провадженні №12018220000000541 відновлено попередній етап досудового розслідування - фактичного розслідування кримінального правопорушення. У зв`язку з чим перебіг строків досудового розслідування у кримінальному провадженні №12018220000000541відновивися. 
На підставі системного тлумачення норм кримінального процесуального права, положень Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, практики європейського суду з прав людини та враховуючи правову ситуацію що склалася у кримінальному провадженні №12018220000000541, можна зробити висновок, що строк ознайомлення з матеріалами кримінального провадження має зараховуватися до загальних строків досудового розслідування кримінального провадження №12018220000000541.
Зазначеним висновком, в тому числі, сторона захисту обгрунтовувала клопотання про закриття кримінального провадження, але згідно ч. 5 ст. 219 КПК України, в редакції закону від 14.04.2022 року) - строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею, крім дня прийняття відповідної постанови та дня повідомлення підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.
Аналізуючи вищевикладені докази, суд вважає доведеним, що ОСОБА_48 ,  вчинила  порушення правил безпеки дорожнього руху України особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілим ОСОБА_15 та ОСОБА_49 ,  тобто вчинила кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст. 286 КК України, і така кваліфікація її дій є вірною. 
Згідно п.п.20, 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
Конституція України визначила, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (ст.3). 
Конституційний Суд України у рішенні від 02.11.2004 №15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».
У рішенні ЄСПЛ у справі «Scoppola v. Italy (№2) (Заява №10249/03)» від 17.09.2009, констатовано, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
При визначенні ОСОБА_43 ,  виду та розміру покарання суд враховує суспільну небезпечність та характер вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, необережним, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не була засуджена, заміжня, має на утриманні двох малолітніх дітей, є фізичною особою підприємцем, не перебуває на обліку лікарів психіатра та нарколога, позитивно характеризується.
При розгляді кримінальної справи обвинувачена свою провину у вчиненні кримінального правопорушення не визнала, шкодувала про те, що трапилось, але щирого каяття не висловлювала, перед потерпілими не вибачалась, шкоду потерпілим не відшкодовувала.
Пом`якшуюших покарання обставин передбачених ст. 66 КК України та обтяжуючих покарання обставин, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено. 
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року „Про практику призначення судами кримінального покарання" з послідуючими її змінами, суд призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення,   вимоги ст. 50,65 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Такі вимоги кореспондуються з правовими позиціями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, а також приписами, зазначеними в ч.1 ст.1 КК України, ст.2 КПК України.
Згідно досудової доповіді орган пробації прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_38   без позбавлення волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства. Виконання покарання у громаді можливо за умови здійснення з боку органу пробації нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, в тому числі окремих громадян, оцінені як середні. Згідно соціально-психологічної характеристики обвинувачена характеризується позитивно. У разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним, покласти на неї обов`язки, а саме не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. 
Суд зазначає, що хоча кримінальне правопорушення ОСОБА_14 вчинила з необережності, однак, відповідно до ст. 12 КК України воно належить до тяжких, і внаслідок таких протиправних дій грубого порушення Правил дорожнього руху настала смерть потерпілих  ОСОБА_15 та ОСОБА_49 . Тяжкі наслідки у виді смерті двох людей є непоправними і не можуть бути компенсовані відшкодуванням шкоди у матеріальному виразі. Відсутність судимостей, позитивна характеристика та наявність родини та дітей не зменшують суспільної небезпечності вчиненого правопорушення, та не може бути підставою для призначення мінімально можливого покарання, крім того, враховуючи, що обвинувачена не відшкодувала завдану потерпілим шкоду та щиро не каялась.
На думку суду, обвинувачена у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК, не може бути звільнена від покарання з випробуванням за наявності формальних даних, що позитивно характеризують особу винуватої, не зменшують її суспільної небезпеки та вчиненого нею кримінального правопорушення, спричинившего тяжкі наслідки у вигляді смерті двох потерпілих.
На підставі викладеного, з урахуванням особи ОСОБА_50 , дотримуючись принципу співмірності та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку про необхідність призначити їй, покарання, у межах санкцій ч. 3 ст. 286 КК України, у вигляді позбавлення волі, урахуваючи тяжкість вчиненого нею необережного кримінального правопорушення, відсутність щирого каяття та добровільного відшкодування шкоди, позицію потерпілих щодо міри покарання, яка хоча і не є вирішальною, але також враховується судом, які просили призначити максимально можливе покарання обвинуваченій, дані про особу обвинуваченої, зокрема, те, що вона вперше притягується до кримінальної відповідальності, утримує двох малолітніх дітей, позитивно характеризується.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 1, 5 ст. 128 КПК України - особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
У відповідності до положень п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. 
Моральна шкода відшкодовується грошима, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
У відповідності до ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина друга та п`ята статті 1187 ЦК України).
Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (стаття 1194 ЦК України).
Потерпілими ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було заявлено цивільним позом до ОСОБА_14 та ПАТ СК «ПЗУ Україна», згідно з яким просили стягнути із відповідачів ПАТ СК «ПЗУ Україна» на користь потерпілих по 22338 грн., в якості відшкодування моральної шкоди та по 477662 грн., в якості моральної шкоди із обвинуваченої ОСОБА_14 . Позов обгрунтовували тим, що потерпілим була спричинена моральна шкода, діями обвинуваченої, так як в результаті ДТП загинув ОСОБА_15 , який є батьком ОСОБА_5 та чоловіком ОСОБА_6 , в шлюбі із яким потерпіла перебувала з 14.05.1983 року, обвинувачена не вибачалась за скоєннє, будь-якої матеріальної допомоги на поховання загиблого ОСОБА_5 не надавала. З втратою найріднішої в житті людини потерпілі перебувають в стані пригніченості, депресії, тривалого смутку. Наведені факти підтверджують порушенння нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків із оточуючуми людьми. 
Згідно Полісу № АК/ 9798185 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який діяв з 16.03.2018 по 15.03.2019 року в СК «ПЗУ Україна» була застрахована цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Toyota RAV 4», д.3. НОМЕР_1 ОСОБА_51 (т.2 а.с. 11)
Потерпілий ОСОБА_5 23.05.2019 року звернувся із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та із заявою про здійснення відшкодування оціненої шкоди в результаті ДТП від 27.05.2019 року до страхової компанії, але у відшкодуванні йому було відмовлено (т. 2 а.с. 11-15)
Потерпілою ОСОБА_7 було заявлено цивільний позов до ОСОБА_14 , згідно з яким потерпіла просила стягнути із обвинуваченої на її користь 1000000 грн., в якості відшкодування моральної шкоди, в її інтересах та в інтересах її неповнолітнього сина ОСОБА_52 . Позов обгрунтовували тим, що потерпілій була спричинена моральна шкода, діями обвинуваченої, так як в результаті ДТП загинув ОСОБА_16 , який є батьком ОСОБА_53 та чоловіком ОСОБА_7 , в шлюбі із яким потерпіла перебувала з 03.10.2006 року. Вона залишилась без чоловіка, а син - без батька.
Цивільні позови обвинувачена не визнала, цивільний відповідач СК ПЗУ Україна також не погодився із цивільним позовом, згідно поданого відзиву зазначили, що за змістом ст.22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування та документи визначені ст.35 Закону. ОСОБА_5 подав до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про страхове відшкодування. ОСОБА_6 із заявою про страхове відшкодування до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» не зверталася. 
Положеннями п.27.3. ст. 27 Закону визначено, що Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. 
Станом на день ДТП розмір мінімальної заробітної плати становив 3 723,00 грн (ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік). Тобто, загальний розмір страхового відшкодування за заподіяну моральну шкоду становить 44 676,00 грн. 
Відповідно до п.37.4. ст.37 Закону неподання заяви про страхове відшкодування впродовж: одного року, якщо шкода заподіяна майну, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю, з моменту скоєння ДТП є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування.
У справі, що розглядається, встановлено, що ДТП сталася 25.05.2018 року, до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» ОСОБА_6 не зверталася і лише 21.03.2023 року остання подала до суду позов про відшкодування моральної шкоди заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Тобто, звернення здійснено з пропущенням установленого законом трьохрічного строку.
Оскільки ОСОБА_6 було пропущено трьохрічний строк звернення із вимогою до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» про страхове відшкодуванння, тому заявленні позовні вимоги є безпідставними і такими, що не підягають задоволенню. 
Щодо вимоги ОСОБА_5 про стягнення із ПрАТ СК «ПЗУ Україна» страхового відшкодування за завдану моральну шкоду слід відзначити наступне. 
Рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування, відповідно до вимог ст. 35, 36 Закону, приймається Страховиком у строк від 15 до 90 днів за результатами розгляду заяви про страхове відшкодування і додатків до неї. Строк розгляду справи припиняється, якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. 
На даний час розгляд кримінального провадження №12018220000000541 від 25 травня 2018 року відносно ОСОБА_14 ще триває і наразі не встановлено вину водія транспортного засобу «TOYOTA» н.з. НОМЕР_1 , у спричиненні ДТП та завданні шкоди третім особам. З огляду на вищевказане та в силу присів абзацу 4 п. 36.2 ст. 36 Закону, у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» не має підстав для прийняття рішення по заявленому випадку. 
У випадку встановлення рішенням суду, яке набрало законної сили, вини ОСОБА_14 у спричиненні ДТП та завданні шкоди ОСОБА_15 внаслідок ДТП, яка мала місце 25.05.2018 року, ПрАТ СК «ПЗУ Україна» буде розглянуто питання про проведення виплати страхового відшкодування ОСОБА_5 у розмірі визначеному п.27.4 ст.27 Закону - 22 338,00 грн. 
На даний час у Страховика відсутні підстави для виплати страхового відшкодування ОСОБА_5 . 
На підставі вище зазначеного просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» в повному обсязі.
При вирішенні цивільних позовів потерпілих суд зазначає наступне.
Страхова виплата (страхове відшкодування) - грошові кошти, що виплачуються страховиком у разі настання страхового випадку відповідно до умов договору страхування та/або законодавства.
Згідно ст. 22, 23 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», (в редакції чинній на момент винекнення страхового випадку та подачі позову)  - у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, в тому числі: шкода, пов`язана із смертю потерпілого.
Статтею 27 зазначеного Закону передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
27.2. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
27.3. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Обов`язок з відшкодування шкоди, завданої особою, відповідальність якої застраховано за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виникає лише у тому випадку, коли у страховика відсутні підстави для здійснення страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а в іншому випадку факт покладання такого обов`язку на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.
Отже, враховуючи, що потерпілі Шиляєви пред`явили цивільний позов, зокрема, і до страхової компанії, яка за законом несе цивільно-правову відповідальність за заподіяну їм шкоду, суд під час вирішення цивільних позовів керується, крім вимог кримінального процесуального закону, також положеннями спеціального Закону № 1961-IV у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Водночас, за приписами ст. 27.5 Закону № 1961-IV загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
Звернення ОСОБА_5 до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування є позасудовою процедурою, яка не виключає можливість його звернення до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.
Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується на безумовній підставі, навіть, у випадку наявності вини потерпілого. Відповідальність за шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки не настає лише у випадку непереборної сили чи умислу потерпілого.
Статею 37 Закону передбачі підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування, в тому числі з підстави неподання заяви про страхове відшкодування впродож одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. 
У випадку пропуску строку подачі заяви страховій компанії про виплату страхового відшкодування, що стало підставою для відмови у виплаті, то потерпілий має право захистити своє право в межах строків позовної давності в суді.
Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові зазначила, що якщо потерпілий діяв добросовісно і пропуск строку на подачу заяви на виплату стався за незалежних від потерпілого причин, то він може в судовому порядку, в межах загальних строків позовної давності, просити стягнути суму страхового відшкодування з страхової. Якщо ж строк на подачу заяви на виплату було пропущено через бездіяльність потерпілого, то суд повинен відмовити у захисті порушеного права (Велика Палата Верховного Суду постанова від 14 грудня 2021 року у справі 147/66/17).
Право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу обмежується строками встановленими законом з моменту скоєння відповідної ДТП. Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову. З огляду на те, що пропуск строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі. Враховуючи добросовісну поведінку потерпілих (стаття 13 ЦПК України), надходження до суду обвинувального акту лише в листопаді 2022 року, тобто через 4,6 року після ДТП та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). А також враховуючи, що положення п. 12 та п. 19 ( який діяв до 04.09.2025 року)Прикінцевих та перехідних положень ЦК України,  суд дійшов висновку, що потерпілі мають право на отримання такого відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку.
Вирішуючи позовні вимоги потерпілих про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що внаслідок загибелі ОСОБА_54 та ОСОБА_55 , потерпілим було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у сильних душевних стражданнях, яких вони зазнали у зв`язку з втратою своїх чоловіків та батьків.
Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Визначаючи суму грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд враховує, що життя людини є найвищою соціальною цінністю. Через смерть ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , ОСОБА_56 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , пережили горе і втрату близьких людей, що завдало їм суттєвих психологічних страждань, порушило звичайний уклад їхніх сімей, позбавило нормального способу життя і завдало глибоких душевних страждань.
З огляду на обставини справи та наведені потерпілими доводи в обґрунтування своїх позовних вимог про стягнення з обвинуваченої та страхової компанії завданої моральної шкоди, суд, визначаючи розмір моральної шкоди, враховує характер та обсяг страждань (душевних, психічних), яких зазнали потерпілі через втрату своїх рідних, характер немайнових витрат, їх тривалість, неможливість їх відновлення, а також виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, з урахуванням майнового стану обвинуваченої, яка як повідомила є фізичною особою підприємцем, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги потерпілих, згідно заявленних вимог. 
Захисниками обвинуваченої в судовому засіданні було зазначено про порушення права на захист обвинуваченої (підозрюваної під час досудового розслідування), заявлено клопотання про визнання всіх доказів наданих стороною обвинувачення недопустимими, а також заявлено клопотання про визнання очевидно недопустимим доказом висновок експерта №1062-19 від 20.03.2019. Вислухавши клопотання, з`ясувавши позиції учасників процесу, які не погоджувались із заявленими клопотаннями та подавали на них письмові заперечення, суд приходить до наступного.
Згідно клопотання про визнання очевидно недопустимим доказом висновок експерта №1062-19 від 20.03.2019, зазначено, що за результатами проведення судової транспортно-трасологічної експертизи, яка в супереч суттєвим умовам ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 15.02.2019 проведена Дніпропетровським НДІСЕ Міністерства юстиції України, а не Дніпропетровським НДІСЕ МВС України. Клопотання обгрунтовували тим, що із клопотанням від 28.06.2023 прокурором до матеріалів кримінального провадження, в якості доказів долучено ряд документів, зокрема: клопотання про проведення судової транспортно-трасологічної експертизи від 07.02.2019, відповідно до якого старший слідчий СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_57 звертаючись до слідчого судді Київського районного суду м. Харкова просить надати доручення експертній установі, а саме Дніпропетровському НДІСЕ МВС України та залучити експерта для надання відповідей на поставлені запитання. Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 15.02.2019 (справа №640/11204/18, н/п 1-кс/640/2390/19) задоволенно клопотання слідчого та дорученно експертній установі, а саме Дніпропетровському НДІСЕ МВС України призначити експерта для проведення судової транспортно-трасологічної експертизи, вказана ухвала направлена на виконання.  Висновок експертів № 1062-19 від 20.03.2019, за результатами проведення- судової транспортно-трасологічної експертизи по кримінальному провадженню, відповідно до якої експертом Дніпропетровського НДІСЕ Міністерства юстиції України  ОСОБА_58 на виконання ухвали слідчого судді від 15.02.2019, було надано висновок на поставлені питання. Виходячи із змісту вищевказаних документів вважали, що можна дійти до висновку, що за клопотанням слідчого судова транспортно-трасологічна експертиза ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова призначена до Дніпропетровського НДІСЕ МВС України, при цьому експертне дослідження проведено Дніпропетровським НДІСЕ Міністерства юстиції України, тобто експертною установою, якій проведення даного експертного дослідження слідчим суддею не доручалося. Посилаючись на положення ст. 87, 89 КПК України, просили визнати зазначений висновок експерта в №1062-19 від 20.03.2019 за результатами проведення судової транспортно-трасологічної експертизи, яка в супереч суттєвим умовам ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 15.02.2019, проведена Дніпропетровським НДІСЕ Міністерства юстиції України, а не Дніпропетровським НДІСЕ МВС України, недопустимим доказом.
Згідно ст. 84 КПК України - доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Згідно ст. 85, 86,87 КПК України - належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Суд зазначає, що у випадку застосовуння положення ст. 87 КПК України при оцінці доказів, наданих сторонами, суд виходить із того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку істотного порушення прав і свобод людини. Суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу в контексті ч. 1 ст. 87 КПК, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб обумовити недопустимість доказу. Застосовуючи ч. 1 ст. 87 КПК при визнанні недопустимими похідних доказів, суд має встановити не лише те, що первісний доказ отриманий з порушенням фундаментальних прав і свобод людини і використовувався в процедурах, які призвели до отримання похідного доказу, а також те, що похідний доказ здобутий саме завдяки тій інформації, яка міститься в первісному доказі, що визнаний недопустимим. Перелік діянь, які передбачені у ст. 87 КПК, як підстави для визнання фактичних даних недопустимими доказами, не є вичерпним і становить порушення фундаментальних гарантій, які є орієнтиром для визначення змісту поняття «істотне порушення» у випадках, які не підпадають під цей перелік. 
В судовому засіданні було встановлено, що за клопотанням слідчого про проведення судової транспортно-трасологічної експертизи від 07.02.2019, відповідно до якого старший слідчий СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_57 , звертаючись до слідчого судді Київського районного суду м. Харкова, просить надати доручення експертній установі, а саме Дніпропетровському НДІСЕ МВС України та залучити експерта для надання відповідей на поставлені питання.  Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 15.02.2019 (справа №640/11204/18, н/п 1-кс/640/2390/19) було задоволенно зазначене клопотання слідчого та дорученно експертній установі, а саме Дніпропетровському НДІСЕ МВС України призначити експерта для проведення судової транспортно-трасологічної експертизи на вирішення якої, постановлені відповідні питання. 
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 08.08.2019 року було усунено описку в ухвалі слідчого судді, а саме зазначено експертну установу, яка має проводити дослідження - Дніпропетровський НДІСЕ Міністерства юстиції УкраїниНДНІСЕ, заміть Дніпропетровського НДНІСЕ МВС України.
Суд приходить до висновку, що враховуючи, що при проведені зазначеної експертизи експерти були попередженні про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, та описка в назві експертної установи не призвела до невірного вирішення поставлених на розгляд питань, а підставою для визнання доказів недопустимими є не будь-яке порушення процесуального закону, а лише у випадку істотного порушення прав і свобод людини, що в даному випадку не було встановлено, та в даному випадку були підстави для виправлення описки, що і було зроблено, враховуючи, що зазначена описка не вплинула на результат висновку експерта, суд вважає, що клопотання не підлягає задоволенню.
В судовому засідані захисником ОСОБА_59 були заявлені клопотання про застосування до відомостей, які містяться в матеріалах досудового розслідування наслідків, передбачених ч. 12 ст. 290 КПК України, мотивуючи його тим, що органом досудового розслідування не вживалось заходів, ані на виконання вимог ст. 290 КПК України, ані на прийняття рішення по справі, в період з 09.11.2020 року по 17.11.2022 року. Вподальшому ОСОБА_14 , з 22 по 24 листопада 2022 року, викликалась для ознайомлення із матеріалами досудового розслідування, на що вказує повідомлення про неможливість явки. 30.11.2022 року був слідчим складено обвинувальний акт, який затверджено прокурором, копії обвинувального акту направлено поштою ОСОБА_14 та її захиснику, 01.12.2022 року обвинувальний акт надійшов до суду. Таким чином, захисник вважав, що за умови відсутності доступу та ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, а також відсутності ухвали слідчого судді, якою для сторони захисту був встановлений строк для ознайомлення з такими матеріалами, прокурором та слідчим не виконано обов`язку, визначеного ст. 290 КПК України, що тягне за собою наслідки визначені ч. 12 ст. 290 КПК України. Також захисник просив створити умови для реаліації стороною захисту своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, а саме забезпечити можливість відкрити прокурору, потерпілим, їх представнику відомості, які сторона захисту має намір використати як докази в суді.
Вирішуючи це клопотання суд зазначає, що згідно ст. 20 КПК України - підозрюваний, обвинувачений, виправданий, засуджений має право на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення, право збирати і подавати докази, брати особисту участь у кримінальному провадженні, користуватися правовою допомогою захисника, а також реалізовувати інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані роз`яснити підозрюваному, обвинуваченому його права та забезпечити право на кваліфіковану правову допомогу з боку обраного ним або призначеного захисника. У випадках, передбачених цим Кодексом та/або законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, підозрюваному, обвинуваченому правова допомога надається безоплатно за рахунок держави. В судовому засіданні встановлено, що на досудовому розслідуванні, в той час підозрювана ОСОБА_14 , зволікала із ознайомленням із матеріалами справи, обвинувальний акт одночасно із направленням до суду, був направлений прокурором поштою на адресу підозрюваної та її захисника. В судовому засіданні обвинувачена та її захисник зазначали, що не було виконано вимоги ст. 290 КПК України - повідомлено про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, з матерілами досудового розслідування ОСОБА_14 та захисник не було ознайомлені в повному обсязі, у зв`язку із чим просили застосувати наслідки ч. 12 ст. 290 КПК України, а саме якщо сторона кримінального провадження не здійснить відкриття матеріалів відповідно до положень цієї статті, суд не має права допустити відомості, що містяться в них, як докази.
Суд не погоджується із цим твердження, виходячи із наступного, згідно повідомлення про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів досудового розслідування від 12.06.2020 року, ОСОБА_14 під особистий підпис була ознайомлена із зазначеним повідомленням, згідно протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 17.06.2020 року ОСОБА_14 та її захисник розпочали ознайомлювання із матеріалами досудового розслідування, про що свідчать їх підписи на протоколі. 12.06.2020 року слідчим надано доступ до матеріалів досудового розслідування стороні захисту. В період з 17.06.2020 року підозрювана ОСОБА_14 разом з захисником ОСОБА_60 частково ознайомились з матеріалами досудового розслідування, при цьому захисник багато разів не з*являвся до слідчого для ознайомлення. 14.07.2020 року підозрювана ОСОБА_14 відмовилась від ознайомлення з матеріалами досудового розслідування без участі захисника. 15.07.2020 року слідчим до Київського районного суду м. Харкова направлено клопотання про встановлення підозрюваній та її захиснику строків для ознайомлення, із зазначенням доводів того, що сторона захисту тривалий час ігнорувала виклики сторони обвинувачення, і така поведінка, незважаючи на обізнаність, свідчить про факт навмисного ухилення сторони захисту з намаганням уникнути відповідальності. Але 22.07.2020 року слідчим судією Київського районного суду м. Харкова в задоволенні клопотання відмолено, з посиланням про те, що не встановлено обґрунтованості доводів про зволікання при ознайомленні з боку підозрюваної та її захисника, а також те що призначена експертиза ухвалою слідчого судді від 22.06.2020.
Кримінально-процесуальний кодекс України не містить поняття «затягування процесу ознайомлення з матеріалами кримінального провадження», зазначений інститут кримінального судочинства є оціночною категорією і в кожному разі, з огляду на вищезазначену практику Європейського Суду з прав людини, вирішується судом в залежності від конкретних обставин справи. Згідно з ч.1 ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Повний доступ до зібраних під час досудового розслідування матеріалів є важливою гарантією забезпечення права на захист інтересів особи, щодо якої здійснюється провадження.
Разом з тим, ознайомлення захисника та підозрюваного з матеріалами досудового розслідування має бути здійснене без зловживань і без шкоди для кримінального провадження.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та наданих стороною обвинувачення з цього приводу доказів, мали місце наявні факти зволікання з боку захисника та підозрюваної при наданні їм можливості ознайомитись з матеріалами досудового розслідування, що також було встановлено ухвалою суду від 02.02.2023 року при розгляді клопотання про закриття провадження по справі.
Незважаючи на достатню загальну кількість явок до слідчого в період з 17.06.2020 р. по 14.07.2020 р., про що ОСОБА_14 була належним чином сповіщена, само ознайомлення кожного разу тривало незначний час, не більше 1 години, часто в межах 10-15 хвилин, та ознайомившись з незначним обсягом матеріалів (кілька сторінок), ознайомлення на цьому закінчувалось. Крім того, захисник - адвокат ОСОБА_61 декілька разів взагалі не з*являвся за викликом слідчого для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження. При цьому 14.07.2020 підозрювана ОСОБА_14 відмовилась від ознайомлення з матеріалами досудового розслідування без участі захисника, а в подальшому надіслала повідомлення слідчому про те, що 21,22,23,24 листопада 2022 року для ознайомлення не з`явититься, так як її захисник проходить службу в Збройних силах України, зазначила, що зазначені обставини унеможливлюють її візит до слідчого до скасування військового стану в України. Якщо захисника обвинуваченої, з яким остання укладала договір про надання правової допомоги, було мобілізовано до лав Збройних Сил України, то це не є підставою для зупинення судового провадження на підставі ст. 335 КПК України, ОСОБА_14 мала можливість укласти договір з будь-яким іншим захисником, що вона і зробила в подальшому або заявити клопотання про надання їй захисника за рахунок держави, однак ОСОБА_14 цим правом не скористалась, крім того, у даній категорії справи участь захисника не є обов`зковою, тому суд не вважає, що право на захист обвинуваченої було порушено. Крім того, в судовому засіданні обвинувачена  неодноразово підтвердила про отримання пам`ятки про права та обов`язки та їй було роз`яснено право на ознайомлення із матеріалами справи, але ОСОБА_14 не скористалась цим правом і в суді, після надання доказів суду. 
Положеннями КПК передбачено низку процесуальних гарантій, які забезпечують обізнаність обвинуваченого про його права та обов`язки. При цьому законодавець встановив обов`язковість такого інформування якомога швидше. Так, відповідно до ч.8 ст. 42 КПК підозрюваному, обвинуваченому вручається пам`ятка про його процесуальні права та обов`язки одночасно з їх повідомленням особою, яка здійснює таке повідомлення. Тобто законодавець встановив такі гарантії з метою забезпечення реалізації підозрюваним, обвинуваченим своїх прав, в тому числі права на захист, протягом всього кримінального провадження. Підтвердженням завершення ознайомлення сторонами з матеріалами досудового розслідування і виконання вимог ст. 290 КПК України є письмовий документ про таке ознайомлення або сплив строку для ознайомлення, визначеного ухвалою слідчого судді. Після завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів досудового розслідування, через зволікання підозрюваної та її захисника із ознайомленням із матеріалами досудового розслідування, слідчим неодноразово зверталась до слідчого судді із клопотанням про встановлення строків для ознайомлення із матеріалами справи, але ухвалами слідчих суддів від 22.07.2020 року, від 25.08.2020 року, 09.11.2021 року було відмовлено.  За загальним правилом сторона кримінального провадження зобов`язана письмово підтвердити протилежній стороні, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження - прокурору факт надання їм доступу до матеріалів із зазначенням найменування таких матеріалів (ч. 9 ст. 290 КПК). При цьому закон не визначає певної форми процесуального документа, яким би підтверджувався факт надання доступу та ознайомлення з матеріалами провадження, а лише встановлює, що цей факт повинен бути письмово підтверджений самим учасником кримінального провадження, якому надано доступ. Такі письмові документи повинні додаватися до матеріалів кримінального провадження як підтвердження того, що кожна із сторін виконала свої обов`язки і не порушила прав учасників кримінального провадження (зокрема права вимагати відкриття матеріалів кримінального провадження та права на ознайомлення із цими матеріалами).
Сторонам кримінального провадження, потерпілому, надається достатній час для ознайомлення з матеріалами, до яких їм надано доступ. У разі зволікання при ознайомленні з матеріалами, до яких надано доступ, слідчий суддя за клопотанням сторони кримінального провадження з урахуванням обсягу, складності матеріалів та умов доступу до них зобов`язаний встановити строк для ознайомлення з матеріалами, після спливу якого сторона кримінального провадження або потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, вважаються такими, що реалізували своє право на доступ до матеріалів. (ч.10 ст. 290 КПКУкраїни)  Таким чином, обмеження строку для ознайомлення з матеріалами, до яких надано доступ у порядку ст. 290 КПК, допускається лише на підставі ухвали слідчого судді, якою встановлюється певний строк для такого ознайомлення.
Згідно протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування та відкриття матеріалів досудового розслідування, сторона захисту розпочала ознайомлення з матеріалами досудового розслідування 17 червня 2020 року.
ОСОБА_14 та її захисник ознайомлювались із матеріалами досудового розслідування, в подальшому підозрювана ОСОБА_62 повідомила слідчого в листопаді 2020 року про неможливість прибути для ознайомлення та не виявляла цього наміру до направлення обвинувального акту до суду 01.12.2022 року.
Суд зазначає, що сторона захисту має проявляти активність при ознайомлені із матеріалами досудового розслідування за ст. 290 КПК України тобто використовувати надане їм право.
Ознайомлення з матеріалами досудового розслідування є правом, а не обов`язком сторони захисту. Тому нереалізація зазначеного права за умови належного виконання стороною обвинувачення приписів ст. 290 КПК України, в частині надання доступу до матеріалів досудового розслідування, не є підставою для визнання доказів недопустимими. Ознайомлення з матералами розслідування є не обов`язком, а правом, яке захист використав на власний розсуд (Постанова ОП ККС ВС від 24.10.2022 року, справа № 216/4805/20)
У зв`язку із цим розумно було б очікувати сумлінної поведінки не тільки від сторони обвинувачення, але й від сторони захисту. Як встановлено судом, матеріали кримінального провадження, було надано стороні захисту для ознайомлення в порядку ст. 290 КПК України відповідно до вимог закону. Заяв чи скарг про невідкриття цих матеріалів, про бажання ознайомитись з будь-якими доказами не надходило, а тому не має підстав уважати, що стороні захисту не було відкрито вказаних доказів, тому підстав для неприйняття відомостей наданих стороною обвинувачення як доказів або визнання, усіх наданих стороною обвинувачення доказів недопустимими, не вбачається.
Також в судовому засіданні захисником було заявлено клопотання про ухвалення судового рішення, яким просили звернути увагу територіального управління ДБР на факти порушення закону з боку слідчого ОСОБА_34 під час проведення досудового рослідування даного кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_38 , які виразились у внесенні до офіційного документу - клопотання про проведення автотехнічної експертизи та залучення експерта від 04.06.2019 року завідомо неправдивих відомостей щодо кута між повздожніми осями транспортих засобів в момент первинного контакту.Судом після обговорення даного клопотання та надання учасниками процесу заперечень щодо нього, приходить до висновку, що підстав для звернення до ДБР у суда не має, так як в судовому засіданні на запитання суду захисник не повідомив, що вважає, що було вчинено кримінальне правопорушення, бажав, щоб в цьому розібралось ДБР. Враховуючи, що захисник не повідомив про вчинення кримінального правопорушення слідчою, данні про кут між повздовжники осями транспортних засобів в момент первинного контакту "в розмірі близькому до 180 градусів", маються в матеріалах судової експертизи та були повідомлені експертом ОСОБА_63 в судовому засіданні "про можливість наявної похібки в 10 градусів, розбіг кута з 165 до 175 градусів, які можуть мати, або не мати значення", тобто стверджувати, що слідчим було внесено завідомо недостовірні данні, підстав не має. Крім того, роз`ясненим судом правом щодо проведення додаткових досліджень, в тому числі можливість з`ясувати і цей момент сторони не скористались. Крім того, захисник не позбавлений можливості самостійно звернутись із заявою до відповідних органів. 
В судовому засіданні було встановлено, що згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 31.05.2018 року було накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: на автомобіль  «ФОРД», реєстраційний номер НОМЕР_2 ,  та автомобіль «Toyota RAV 4», д.3. НОМЕР_1 , які були вилучені в ході огляду місця події 25.05.2018 року, що знаходиться на спеціальному майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107 .
Згідно ст. 174 ч. 4 КПК України - суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Тому накладений згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 31.05.2018 року арешт майна підлягає скасуванню, а автомобілі поверненню власникам.
Питання щодо речових доказів вирішити згідно ст. 100 КПК України.
На підставі ст. 124 КПК України з обвинуваченої ОСОБА_64 на користь держави підлягають стягненню витрати на залучення експертів для проведенння експертиз на загальну суму 50300 грн.. 
Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 12.06.2020 року було обрано запобіжний захід обвинуваченій у вигляді домашнього арешту до 12.08.2020 року. Відомостей про те, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в подальшому продовжувався, матеріали справи не містять.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України суд, -
ЗАСУДИВ:
 
ОСОБА_65 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України та призначити їй покарання, на підставі цього закону у вигляді восьми років позбавлення волі, з  позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.
 
Строк відбування покарання рахувати з моменту виконання вироку та фактичного затримання.
 
Стягнути з  ОСОБА_66 ,  ІНФОРМАЦІЯ_5 ,  на користь держави, за проведені експертні роботи витрати у сумі 50300 гривень . 
Цивільний позов ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_12 , ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» про відшкодування шкоди - задовольнити.
Стягнути з ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_5 в якості відшкодування моральної шкоди в розмірі 22338 гривень.
Стягнути з ПАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь ОСОБА_6 в якості відшкодування моральної шкоди в розмірі 22338 гривень.
Стягнути з ОСОБА_67 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_5 в якості відшкодування моральної шкоди в розмірі 477662 гривень.
Стягнути з ОСОБА_67 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_6 в якості відшкодування моральної шкоди в розмірі 477662 гривень.
Стягнути з ОСОБА_67 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на користь ОСОБА_7 , яка також діє в інтересах ОСОБА_68 , в якості відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000000 гривень.
Скасувати арешт накладений згідно ухвал Київського районного суду м. Харкова від 31.05.2018 року на автомобіль «Ford escort»,  реєстраційний номер НОМЕР_2 ,  та автомобіль «Toyota RAV 4», реєстраційний номер НОМЕР_1 , які були вилучені в ході огляду місця події 25.05.2018 року, що знаходиться на спеціальному майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: м. Харків, вул. Пушкінська, 107, автомобілі повернути власникам майна.
Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок відповідно до ст.ст. 393, 395 КПК України може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду, через Немишлянський районний суд м. Харкова, протягом 30 діб з моменту проголошення. 
Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Немишлянському районному суді м. Харкова копію цього вироку.
Згідно вимог ч. 3 ст. 376 КПК України суд роз`яснює обвинуваченій, потерпілим, захисникам право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1