ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/2295/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Григораша В.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
До Чернівецького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (позивач) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (відповідач) з такими позовними вимогами:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 в особі командира ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 щодо не розгляду його рапорту від 14.01.2025 про звільнення з військової служби на підставі пункту 279 Положення "Про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України" та підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з перебуванням на утриманні трьох дітей віком до 18 років;
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 , в особі командира ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 , розглянути рапорт від 14.01.2025 про звільнення з військової служби па підставі пункту 279 Положення "Про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України" та підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з перебуванням на утриманні трьох дітей віком до 18 років та прийняти відповідне рішення за результатом його розгляду.
В обґрунтування поданого позову вказував, що проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) та 14.01.2025 надіслав командуванню військової частини НОМЕР_1 рапорт про звільнення з військової служби з підстав підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", оскільки, на його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей. Відтак у нього є підстави для звільнення з військової служби. Даний рапорт був отриманий відповідачем 21.01.2025. Однак, на момент звернення з даним позовом до суду, через бездіяльність відповідача, рапорт від 14.01.2025 про звільнення з військової служби досі ним не розглянутий, а лише надано лист-відповідь, що до повернення позивача у військову частину, рапорт розглянутий не буде.
Ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив позовні вимоги залишити без задоволення, оскільки за результатами проведеного службового розслідування, встановлено факт не з`явлення 21.01.2025 для проходження військової служби без поважних причин з частини щорічної основної відпустки до підрозділу четвертої прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) старшого солдата ОСОБА_1 . Враховуючи вказаний факт, наказом НОМЕР_2 прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 21.01.2025 №81-ОС позивача знято зі всіх видів забезпечення з 21.01.2025. Таким чином, у військової частини НОМЕР_1 відсутня об`єктивна можливість розглянути рапорт позивача по суті.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Зважаючи на відсутність клопотання будь-якої зі сторін про інше, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено такі обставини у справі та відповідні їм правовідносини.
Позивач проходить військову службу у складі ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.01.2025 № 04-ВВ позивачу надано частину щорічної основної відпустки терміном 15 діб з 02.01.2025.
14.01.2025 позивач засобами поштового зв`язку направив начальнику ІНФОРМАЦІЯ_1 рапорт, в якому просив звільнити його з служби у Державній прикордонній службі України на підставі п. 279 Положення "Про проходження громадянином України служби в державній прикордонній службі України", пп. "г" п. 2 ч. 4 та п. 3 абз. 4 ч. 12 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" за сімейними обставинами (перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років). До вказаного рапорту позивачем було додано наступні документи: копію паспорту, копію свідоцтва про шлюб, копію свідоцтв про народження ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та довідку про склад сім`ї.
Вказаний рапорт отриманий відповідачем 21.01.2025, що підтверджується відміткою про вручення рекомендованого поштового відправлення. 
Відповідно до наказу командира ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.01.2025 року №382-АГ було призначено службове розслідування за фактом самовільного залишення місця служби без поважних причини солдатом ОСОБА_1 
26.02.2025 командиром військової частини НОМЕР_1 надіслано на адресу державного бюро розслідувань Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Полтава лист, у якому останній повідомив про виявлення в діях старшого солдата ОСОБА_5 ознак кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань та проведення досудового розслідування.
04.02.2025 відповідач листом №08/1826-25 повідомив позивача, що до повернення позивача до військової частини будь-які рапорти, надіслані у будь–яких спосіб, розглядатись не будуть.
Не погоджуючись бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
До спірних правовідносин суд застосовує наступні положення законодавства та робить висновки по суті спору.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання щодо даних правовідносин передбачені Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з частиною 2 статті 1 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Частиною 3 статті 1 Закону №2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною 5 статті 1 Закону №2232-ХІІ передбачено, що від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ (надалі - Закон №3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
За приписами статті 1 Закону України "Про оборону України" особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Згідно пункту 3 цього Указу мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
Указами Президента України неодноразово продовжувався воєнний стан та строк проведення мобілізації. На час розгляду цієї справи воєнний стан в Україні триває.
За приписами частин 1, 3 статті 2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
08.08.2024 набрав чинності Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затверджений Наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року №531 (далі по тексту - Порядок №531), який визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту (пункт 1 розділу І).
Пунктом 2 розділу І Порядку №531 встановлено, що з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника).
Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку №531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.
Пунктами 2-5 розділу ІІІ Порядку №531 передбачено, що командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.
Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку
Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку.
Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.
Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.
Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника).
Вимоги до оформлення резолюції (рішення) до рапорту військовослужбовця встановлені Додатком 1 до Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України:
- ПОГОДЖЕНО або НЕ ПОГОДЖЕНО (зазначається правова підстава та обґрунтування);
- посада безпосереднього командира (начальника);
- військове звання підпис Ім`я ПРІЗВИЩЕ;
- (для рапорту, поданого в паперовій формі).
Пунктом 7 розділу ІІІ Порядку №531 встановлено заборону: 1) встановлювати будь-які інші вимоги щодо форми та змісту паперового рапорту, що не передбачені цим Порядком, у тому числі стосовно: подання рапортів з окремих питань виключно написаними власноруч або друкованим способом; недотримання вимог щодо розміру полів, відступів, шрифтів, кольору чорнила чи друку, розміру та якості паперу тощо, які не передбачені цим Порядком; наявності граматичних, синтаксичних чи інших помилок, які не впливають на суть рапорту; 2) відмовляти у розгляді рапорту у разі відсутності доданих документів або інформації, які є або повинні бути в наявності у розпорядженні командира (начальника), створюються/формуються/видаються самим підрозділом та/або можуть бути витребувані підрозділом в іншого підрозділу та/або відповідного закладу охорони здоров`я тощо; 3) вимагати від військовослужбовця попереднього усного погодження паперового або електронного рапорту із безпосереднім або прямим командиром (начальником) перед його фактичним поданням відповідно до положень цього Порядку; 4) відмовляти у прийнятті (реєстрації) власноруч написаних рапортів військовослужбовців.
Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку №531 початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства. Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу. У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.
Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється: 1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин; 2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
Таким чином, командири (начальники) здійснюють розгляд паперового рапорту військовослужбовця у встановлений Порядком №531 строк та надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції, яка повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку, при цьому відмова у задоволенні рапорту повинна бути вмотивованою.
Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, позивач 14.01.2025 надіслав на адресу військової частини НОМЕР_1 засобами поштового зв`язку, рапорт про звільнення з військової служби з підстав підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", який отриманий відповідачем 21.01.2025.
Однак, як вбачається із наданої відповідачем відповіді на звернення позивача від 14.01.2025, на такій відсутня резолюція, що містить відомості, визначені у додатку 1 Порядку №531. Окрім того, у вказаному листі відповідачем повідомлено позивача, що до повернення позивача до військової частини будь-які рапорти, надіслані у будь-який спосіб, розглядатись не будуть.
При цьому суд зазначає, що в силу приписів Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року №531, командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця виключно шляхом накладення резолюції та законодавством не встановлено обов`язку надавати відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця в іншій формі, ніж як шляхом накладення резолюції із зазначенням відомостей, визначених у додатку 1 до Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затвердженому Наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року №531.
Таким чином, рапорт позивача від 14.01.2025 про звільнення з військової служби відповідачем належним чином не розглянуто, а рішення за результатами його розгляду про задоволення або про вмотивовану відмову із відповідними правовими наслідками для позивача прийнято не було.
Щодо самовільного залишення позивачем військової служби (не з`явлення його на службу після закінчення відпустки), то ця обставина не виключає обов`язок командира розглянути письмовий рапорт та прийняти за ним рішення шляхом накладення резолюції про його погодження/непогодження. При цьому непогодження рапорту безпосереднім та/або прямим командиром не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення по суті рапорту.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем у порушення вимог Порядку організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затверджений Наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року №531, не розглянуто та не надано належну відповідь на рапорт ОСОБА_1 , від 14.01.2025 про звільнення з військової служби з підстав підпункту "г" пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", тобто має місце протиправна бездіяльність відповідача.
За вказаних обставин, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що для належного захисту порушених прав позивача необхідно визнати протиправною бездіяльність відповідача що полягає у нерозгляді рапорту позивача про звільнення з військової служби та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 розглянути питання за наслідками подання рапорту ОСОБА_1 про звільнення його з військової служби.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. 
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
При цьому, з метою логічності та зрозумілості рішення суду його резолютивна частина буде викладена дещо в іншому формулюванні ніж заявлені позовні вимоги, однак вказане не впливатиме на зміст останніх та обсяг їх задоволення.
Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, розподіл судових витрат не здійснюється. 
Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд- 

ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити повністю.
2. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не розгляду рапорту ОСОБА_1 від 14.01.2025 про звільнення з військової служби на підставі пункту 279 Положення "Про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України" та підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з перебуванням на утриманні трьох дітей віком до 18 років.
3. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ), розглянути рапорт ОСОБА_1 від 14.01.2025 про звільнення з військової служби па підставі пункту 279 Положення "Про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України" та підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з перебуванням на утриманні трьох дітей віком до 18 років та прийняти рішення за результатом його розгляду.

У відповідності до статей 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

Повне найменування учасників процесу:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 );
Відповідач - ІНФОРМАЦІЯ_3 (військова частина НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Суддя В.О. Григораш