ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2026 року	справа № 380/23795/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності (дій) та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції України у Львівській області (далі - відповідач, ГУНП у Львівській області), у якому, з урахуванням заявлених вимог, просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення позивачу доплати за службу в нічний час за час проходження служби протягом 07.11.2015 по 08.10.2025 та зобов`язати нарахувати і виплатити таку доплату за вказаний період;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нездійснення позивачу індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 30.10.2017 та зобов`язати нарахувати і виплатити заборгованість по індексації за цей період;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу доплати до грошового забезпечення у розмірі до 50 % від грошового забезпечення за період з 01.03.2021 по 30.06.2023 пропорційно відпрацьованому часу під час виконання службових обов`язків в умовах безпосереднього контакту з населенням відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29.04.2020 № 375, та зобов`язати нарахувати і виплатити відповідну заборгованість;
- визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2017, 2018, 2019 та 2022 роки, та зобов`язати нарахувати і виплатити таку компенсацію виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що проходив службу в поліції на посаді старшого оперуповноваженого відділу розкриття злочинів проти власності управління карного розшуку ГУНП у Львівській області та наказом начальника ГУНП у Львівській області від 08.10.2025 № 687 о/с був звільнений зі служби за пунктом 2 частини першої статті 77 (за станом здоров`я) Закону України «Про Національну поліцію». На думку позивача, під час проходження служби відповідач протиправно не нараховував і не виплачував йому індексацію грошового забезпечення, доплату за службу в нічний час, COVID-доплату за постановою № 375, а також безпідставно не виплатив при звільненні компенсацію за невикористану додаткову відпустку учасника бойових дій.
Ухвалою судді від 09.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, та встановлено відповідачу строк для подання відзиву.
Ухвалою від 28.01.2026 справу прийнято до провадження судді Желік О.М.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому проти задоволення позовних вимог заперечив у повному обсязі. Щодо компенсації за невикористану додаткову відпустку учасника бойових дій відповідач вказує, що позивач є поліцейським, а не військовослужбовцем, а тому до спірних правовідносин не застосовуються норми Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Додаткова відпустка учасникам бойових дій, передбачена пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», є соціальною пільгою, не належить до щорічних відпусток, не переноситься на наступний рік і не може бути замінена грошовою компенсацією. Щодо COVID-доплати за постановою № 375 відповідач зазначає, що визначальним фактом є не сам по собі контакт із населенням під час несення служби, а забезпечення життєдіяльності населення через такий контакт; доплата нараховується пропорційно відпрацьованому часу саме в таких умовах, а персональний перелік осіб визначається керівником, відповідного наказу щодо позивача не видавалося. Щодо індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 відповідач посилається на те, що до внесення постановою КМУ від 18.10.2017 № 782 змін до Порядку № 1078 проведення індексації грошового забезпечення поліцейських цим Порядком не передбачалося, а тому правових підстав для її нарахування у спірний період не було. Щодо доплати за службу в нічний час відповідач вказує, що така доплата не має постійного характеру і виплачується виключно на підставі довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою додатка 1 до Порядку № 260, яка до фінансового підрозділу не надходила, у зв`язку з чим відповідач не мав правових підстав самостійно здійснити її нарахування.
Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив такі обставини.
Позивач проходив службу в органах Національної поліції України з 07.11.2015. Згідно з листом ГУНП у Львівській області у період з 07.11.2015 по 21.01.2021 позивач проходив службу у Галицькому ВП ГУНП у Львівській області, з 21.01.2021 по 26.03.2021 - у Львівському районному управлінні поліції № 1 ГУНП у Львівській області, а з 26.03.2021 (наказ ГУНП від 24.03.2021 № 118 о/с) був призначений в управління карного розшуку ГУНП у Львівській області, де обіймав посаду старшого оперуповноваженого відділу розкриття злочинів проти власності.
Наказом начальника ГУНП у Львівській області від 08.10.2025 № 687 о/с позивача звільнено зі служби в поліції за пунктом 2 частини першої статті 77 (за станом здоров`я) Закону України «Про Національну поліцію» з 08.10.2025. Цим наказом передбачено виплату грошової компенсації за невикористані під час проходження служби 176 днів щорічних оплачуваних відпусток (за 2021-2025 роки). Стаж служби в поліції при звільненні становить 17 років 01 місяць 28 днів.
На адвокатський запит представника позивача ГУНП у Львівській області листом від 17.11.2025 № 369517-2025 повідомило, що індексація грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 не нараховувалась і не виплачувалась; COVID-доплата за період з 01.02.2021 не нараховувалась через ненадходження відповідних відомостей; доплата за службу в нічний час не нараховувалась у зв`язку з ненадходженням довідок обліку; додаткова відпустка учасника бойових дій за 2015, 2017, 2018, 2019 та 2022 роки не надавалась, а за 2016, 2020, 2021, 2023 та 2024 роки використана у повному обсязі.
Відповідно до інформаційної довідки відповідача про нараховане та виплачене грошове забезпечення за період з 07.11.2015 по 03.10.2025, у розрізі місяців та складових відображено посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, надбавку за стаж служби, премію, індексацію (з 2018 року), доплати за роботу в умовах режимних обмежень та за специфічні умови служби, матеріальну допомогу, додаткову винагороду за ПКМУ № 168 та інші виплати. Доплата за службу в нічний час у довідці не відображена за жоден місяць спірного періоду.
Згідно з листом Львівського РУП № 1 ГУНП у Львівській області, частина книг нарядів за окремі періоди вилучена та знищена як така, що не має культурної цінності, проте за збереженими відомостями (книга нарядів Галицького ВП інв. № 540 та інв. № 5) позивач залучався в добові наряди та до несення служби в нічний час, зокрема 11.09.2020, 21.09.2020, 01.10.2020, 23.10.2020, 25.10.2020, 27.10.2020, 30.10.2020, 02.11.2020, 22.11.2020, 01.12.2020, 21.12.2020, 04.01.2021, а також 29.01.2021, 16.02.2021 та 06.03.2021.
Згідно з листом управління карного розшуку ГУНП у Львівській області інформація щодо добового чергування позивача у складі слідчо-оперативної групи за період з 01.01.2019 по 31.12.2021 відсутня у зв`язку зі знищенням документів (акт від 28.02.2022 № 425/14/01); водночас відповідач надав графіки чергувань працівників УКР ГУНП у складі слідчо-оперативної групи за період січень 2022 - жовтень 2025 року, у яких позивач ( ОСОБА_1 ) зазначений як такий, що залучався до добових чергувань у відповідні дати.
Вказані обставини також підтверджуються графіками чергувань працівників УКР ГУНП у Львівській області в складі слідчо-оперативної групи ГУНП.
Не погоджуючись з виплатою грошового забезпечення у меншому розмірі, позивач звернувся до суду із цим позовом.
При вирішенні спору, суд керується таким.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII), Законом України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон № 1282-XII), Законом України від 22.10.1993 № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон № 3551-XII), Законом України від 15.11.1996 № 504/96-ВР «Про відпустки» (далі - Закон № 504/96-ВР), постановою КМУ від 11.11.2015 № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції» (далі - Постанова № 988), постановою КМУ від 17.07.2003 № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (далі - Порядок № 1078), постановою КМУ від 29.04.2020 № 375 (далі - Постанова № 375), наказом МВС України від 06.04.2016 № 260 (далі - Порядок № 260).
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Відповідно до пункту 4 частини десятої статті 62 Закону № 580-VIII поліцейський своєчасно і в повному обсязі отримує грошове забезпечення та інші компенсаційні виплати відповідно до закону та інших нормативно-правових актів України. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 94 Закону № 580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби, інтенсивності та умов служби; порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України; грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону.
Згідно з частиною п`ятою статті 94 Закону № 580-VIII грошове забезпечення поліцейських індексується відповідно до закону. Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення визначено Законом № 1282-XII, статтею 2 якого встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення). Порядок проведення індексації визначається Кабінетом Міністрів України (стаття 6 Закону № 1282-XII).
Заперечення відповідача ґрунтуються на тому, що до пункту 2 Порядку № 1078 слово «поліцейських» було додано лише постановою КМУ від 18.10.2017 № 782, а тому індексація грошового забезпечення поліцейських могла проводитися виключно з листопада 2017 року.
Право поліцейських на індексацію грошового забезпечення прямо встановлене частиною п`ятою статті 94 Закону № 580-VIII, який набрав чинності 07.11.2015, та Законом № 1282-XII. Закон має вищу юридичну силу, ніж постанова Кабінету Міністрів України, а тому відсутність у Порядку № 1078 (у редакції до 24.10.2017) безпосередньої згадки про поліцейських не може звужувати чи скасовувати гарантоване законом право на індексацію. Внесення постановою № 782 змін до Порядку № 1078 мало уточнюючий характер та не створювало право на індексацію, а лише деталізувало механізм його реалізації.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.07.2020 у справі № 2140/1763/18, від 21.01.2021 у справі № 160/35/20 та від 26.04.2023 у справі № 420/19450/21, в яких Верховний Суд послідовно зазначив, що індексація грошового забезпечення є складовою грошового забезпечення поліцейських та однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, а тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті; обмежене фінансування державного органу жодним чином не впливає на право особи отримати індексацію, а звільнення зі служби не позбавляє особу права на отримання виплат, на які вона мала право під час служби.
Суд також враховує висновок Конституційного Суду України, викладений у Рішенні від 15.10.2013 № 9-рп/2013, згідно з яким індексація заробітної плати як її складова спрямована на підтримання реального рівня доходів громадян, а працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації незалежно від того, чи були вони нараховані роботодавцем, без обмеження будь-яким строком.
За наведеного суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017 є протиправною, а позовні вимоги в цій частині - обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо доплати до грошового забезпечення поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення на період дії карантину (Постанова № 375), за період з 01.03.2021 по 30.06.2023 суд враховує таке.
Пунктом 1 Постанови № 375 установлено, що на період дії карантину окремим категоріям, зокрема поліцейським, які забезпечують життєдіяльність населення (забезпечення продовольчими та непродовольчими товарами, послугами зв`язку, транспорту, адміністративними, соціальними послугами, а також захист прав дітей та забезпечення правопорядку і безпеки громадян) та внаслідок виконання своїх обов`язків мають безпосередній контакт з населенням, встановлюється додаткова доплата до грошового забезпечення пропорційно відпрацьованому часу в зазначених умовах, у граничному розмірі до 50 відсотків.
Верховний Суд у постанові від 26.04.2023 у справі № 420/19450/21 сформулював висновок, що відсутність коштів на рахунку відповідача для виплати такої доплати не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, а реалізація права, що ґрунтується на чинних нормативно-правових актах, не може ставитися в залежність від бюджетних асигнувань (з посиланням на рішення ЄСПЛ у справі «Кечко проти України»). Водночас зазначений висновок зроблено за умови, що сторонами не заперечувалося право позивача на таку доплату, а сама доплата фактично здійснювалася й була безпідставно припинена.
На відміну від наведеної справи, у цьому спорі відповідач заперечує наявність у позивача права на COVID-доплату, обґрунтовано вказуючи, що визначальним для її нарахування є не сам по собі факт безпосереднього контакту з населенням, а забезпечення життєдіяльності населення через такий контакт, при цьому доплата нараховується пропорційно відпрацьованому часу саме в зазначених умовах, а персональний перелік осіб, яким встановлюється доплата, визначається керівником органу (наказ МВС від 03.06.2020 № 431).
Як встановлено судом, позивач у спірний період обіймав посаду старшого оперуповноваженого відділу розкриття злочинів проти власності управління карного розшуку, тобто здійснював оперативно-розшукову діяльність та досудове розслідування. Доказів того, що позивач у період з 01.03.2021 по 30.06.2023 залучався до виконання обов`язків із забезпечення життєдіяльності населення в розумінні Постанови № 375 саме в умовах безпосереднього контакту з населенням, із зазначенням обсягу відпрацьованого в таких умовах часу, матеріали справи не містять. Позивач, який згідно з частиною першою статті 77 КАС України зобов`язаний довести обставини, на яких ґрунтуються його вимоги, відповідних доказів не надав, а посилання на ведення особистих прийомів громадян має загальний характер і не підтверджує дотримання критеріїв пропорційності відпрацьованого в особливих умовах часу.
За таких обставин позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування COVID-доплати за період з 01.03.2021 по 30.06.2023 та зобов`язання її нарахувати і виплатити є недоведеними та задоволенню не підлягають.
Щодо нарахування та виплати доплати за службу в нічний час, суд враховує таке.
Підпунктом 3 пункту 5 Постанови № 988 встановлено обов`язок виплачувати доплату за службу в нічний час у розмірі 35 відсотків посадового окладу з розрахунку за кожну годину служби в нічний час. Згідно з пунктом 11 розділу ІІ Порядку № 260 службою в нічний час вважається виконання поліцейськими службових обов`язків у період з 22.00 до 06.00; підставами для виконання службових обов`язків у нічний час є графіки нарядів та чергувань, затверджені наказами керівників підрозділів; облік фактичного часу служби в нічний час здійснюється шляхом оформлення довідки обліку несення поліцейськими служби в нічний час за формою додатка 1 до Порядку № 260.
Доплата за службу в нічний час є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення поліцейського. Згідно з пунктом 11 розділу І Порядку № 260 грошове забезпечення, виплачене поліцейському несвоєчасно або в меншому розмірі, ніж належало, виплачується за весь період, протягом якого поліцейський мав на нього право, але не більше ніж за три роки, що передували зверненню за одержанням грошового забезпечення.
Заперечення відповідача про неможливість нарахування доплати за відсутності довідки обліку суд оцінює критично. Оформлення такої довідки є обов`язком керівника підрозділу, у якому проходить службу поліцейський, а не самого поліцейського. Невиконання органом поліції власного обов`язку з належного обліку фактично відпрацьованого в нічний час службового часу та оформлення відповідної довідки не може бути підставою для позбавлення поліцейського гарантованого права на оплату такої служби. Аналогічного підходу дотримується Верховний Суд, який у постанові від 26.10.2023 у справі № 260/1213/19 підтримав висновки про обґрунтованість вимог про стягнення недоплаченої доплати за службу в нічний час за підтверджені нічні зміни.
Суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу нарахувати та виплатити ОСОБА_1 доплату за службу в нічний час за період з листопада 2015 року до жовтня 2025 року.
Щодо нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2017, 2018, 2019 та 2022 роки, суд враховує таке.
Відповідно до ст.45 Конституції України, кожен, хто працює, має право на відпочинок. Це право забезпечується наданням днів щотижневого відпочинку, а також оплачуваної щорічної відпустки, встановленням скороченого робочого дня щодо окремих професій і виробництв, скороченої тривалості роботи у нічний час. Максимальна тривалість робочого часу, мінімальна тривалість відпочинку та оплачуваної щорічної відпустки, вихідні та святкові дні, а також інші умови здійснення цього права визначаються законом.
Державні гарантії права на відпустки працівників, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи визначає Закон України “Про відпустки” від 15.11.1996 року №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР).
Згідно ч.1 ст.24 Закону №504/96-ВР, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину-особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Аналогічні положення містяться в ч.1 ст.83 КЗпП України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України “Про Національну поліцію” від 02.07.2015 року №580-VIII (далі - Закон №580-VIII).
Відповідно до ч.ч.1 та 3 ст.59 Закону №580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень. Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік і форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.
Згідно з ч.ч.1 та 2 ст.92 Закону №580-VIII, поліцейським надаються щорічні чергові оплачувані відпустки в порядку та тривалістю, визначених цим Законом. Поліцейському надаються також додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки, соціальні відпустки, відпустки без збереження заробітної плати (грошового забезпечення) та інші види відпусток відповідно до законодавства про відпустки.
Частинами 1-4 ст.93 Закону №580-VIII передбачено, що тривалість відпусток поліцейського обчислюється подобово. Святкові та неробочі дні до тривалості відпусток не включаються. Тривалість щорічної основної оплачуваної відпустки поліцейського становить тридцять календарних днів, якщо законом не визначено більшої тривалості відпустки. За кожний повний календарний рік служби в поліції після досягнення п`ятирічного стажу служби поліцейському надається один календарний день додаткової оплачуваної відпустки, але не більш як п`ятнадцять календарних днів. Тривалість чергової відпустки у році вступу на службу в поліції обчислюється пропорційно з дня вступу до кінця року з розрахунку однієї дванадцятої частини відпустки за кожен повний місяць служби.
Відповідно до ч.10 ст.93 Закону №580-VIII, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до закону.
Згідно з ч.ч.1 та 2 ст.94 Закону №580-VIII, поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.
Відповідно до ст.94 Закону України “Про Національну поліцію”, постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 року №988 “Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції”, з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, Наказом МВС України від 06.04.2016 року №260 затверджено Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та здобувачам вищої освіти закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі – Порядок №260).
Ці Порядок та умови визначають критерії виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції України, у тому числі здобувачам вищої освіти, яким присвоєно спеціальне звання поліції (далі - здобувачі), закладів вищої освіти із специфічними умовами навчання, що здійснюють підготовку поліцейських (далі - ЗВО) (п.1 розділу І).
Згідно з п.3 розділу І Порядку №260 передбачено, що грошове забезпечення поліцейських визначається залежно від посади, спеціального звання, стажу служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня або вченого звання. До складу грошового забезпечення входять: 1) посадовий оклад; 2) оклад за спеціальним званням; 3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); 4) премії; 5) одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до абзаців 7 і 8 п.8 розділу ІІІ Порядку №260, за невикористану в році звільнення відпустку поліцейським, які звільняються з поліції, виплачується грошова компенсація відповідно до чинного законодавства. Виплата грошової компенсації за невикористану в році звільнення відпустку проводиться, виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого поліцейський має відповідно до чинного законодавства на день звільнення із служби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів. Кількість днів для виплати грошової компенсації за невикористану відпустку вказується в наказі про звільнення.
Враховуючи викладене, суд зауважує, що чинне законодавство допускає ймовірність невикористання поліцейським відпустки протягом календарного року. Також не передбачено позбавлення поліцейського права на відпустку, яким він уже скористався в попередньому календарному році. Водночас надано право працівнику використати відпустку за попередній рік одночасно з черговою відпусткою наступного року.
Таким чином, у наступному календарному році, в тому числі і за умови, що він є роком звільнення, поліцейський має гарантоване право на чергову відпустку за поточний календарний рік та на відпустки (основні і додаткові), що не були використані в попередніх роках, що полягає в праві на отримання грошової компенсації за весь час невикористаної оплачуваної відпустки, незалежно від часу набуття права на таку відпустку, оскільки відпустки за попередні роки також є невикористаними в році звільнення та не можуть бути залишені без розрахунку з поліцейським, адже це суперечить суті та гарантіям як трудового, так і спеціального законодавства в частині реалізації права на відпочинок.
Рішенням Конституційного Суду України від 07.05.2002 року №8-рп/2002 в справі за конституційним поданням Президента України щодо офіційного тлумачення положень частин другої, третьої статті 124 Конституції України (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) зазначено, що при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, установивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми, у яких визначені основні трудові права працівників - КЗпП України.
З огляду на відсутність правового врегулювання положеннями Закону №580-VIII і Порядку №260 питання компенсації невикористаної частини відпустки поліцейському за минулі роки, суд дійшов висновку, що при вирішенні вказаного спору підлягають застосуванню приписи КЗпП України і Закону №504/96-ВР.
Отже, у випадку звільнення поліцейських з органів Національної поліції України їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні, як основної, так і додаткової відпустки.
Саме такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі суддів Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду від 19.01.2021 року у справі №160/10875/19.
Суд встановив, що у відповіді на адвокатський запит Головне управління Національної поліції України у Львівській області надіслало відповідь № 370104-2025 від 17.11.2025 у якій зазначило, що додаткова оплачувана відпустка, як учаснику бойових дій за 2015, 2017, 2018, 2019 та 2022 роки – не надавалась.
Відповідачем не заперечується відповідачем, останній не нарахував та не виплатив позивачу при звільненні компенсацію за невикористані дні додаткової відпусток за 2015, 2017, 2018, 2019 та 2022 роки, що дає підстави стверджувати про бездіяльність відповідача.
А тому, похідні позовні вимоги про спонукання до вчинення дій є обґрунтованими та підлягають до задоволення (однак оскільки у матеріалах справи відсутній розрахунок невикористаних днів щорічних додаткових відпусток за спірний період, вказаний обов`язок покладається на відповідача).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.
Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подання цього позову, доказів понесення інших судових витрат останнім не надано, то такі, в силу приписів ст. 139 КАС України, розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 2, 6, 9, 72-77, 90, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України у Львівській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції України у Львівській області (ЄДРПОУ 40108833) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по 31.10.2017.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції України у Львівській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 доплати за службу в нічний час за період з листопада 2015 року до жовтня 2025 року.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції України у Львівській області (ЄДРПОУ 40108833) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) доплату за службу в нічний час за період з листопада 2015 року до жовтня 2025 року, з урахуванням виплачених сум.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2017, 2018, 2019 та 2022 роки, виходячи з його грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції 08.10.2025.
Зобов?язати Головне управління Національної поліції у Львівській області (ЄДРПОУ 40108833) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015, 2017, 2018, 2019 та 2022 роки, виходячи з його грошового забезпечення станом на день звільнення зі служби в поліції 08.10.2025.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.