15 червня 2026 року

Справа № 642/447/26
Провадження № 2/642/706/26
РІШЕННЯ
Іменем України

15 червня 2026 року м. Харків

Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого – судді Цибульської С.В.,
за участю: секретаря судового засідання – Бочарової Д.С., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 002/12565514-SP від 17.11.2021 у загальному розмірі 53 806,47 грн, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 24 997,65 грн та заборгованості за процентами у сумі 28 808,82 грн; а також стягнути з відповідача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662,40 грн.
В обґрунтування позову представник позивача вказує, що 17.11.2021 між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 укладено заяву-анкету № 002/12565514-SP про приєднання до публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачі платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проєкту «Sportbank». Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, згідно з кредитним договором, кошти кредиту надані банком відповідачу у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок клієнта. Кредитні кошти відповідачу надано у спосіб, зазначений у кредитному договорі, що підтверджується відповідною випискою, отже позивач свої обов`язки за кредитним договором виконав в повному обсязі. В подальшому відповідач перестав виконувати умови кредитного договору в повній мірі, а саме перестав сплачувати заборгованість по кредиту, процентами та комісії. Неодноразовими телефонними повідомленнями банку позичальника сповіщено про наявність заборгованості за кредитом та про необхідність її погашення у стислі терміни, однак зазначені заходи виявились безрезультатними.
Представник позивача зазначає у позовній заяві, що умови кредитного договору відповідачем не виконані, кредитні кошти не повернуті, що мало наслідком утворення заборгованості, яка станом на дату звернення до суду залишається непогашеною. Станом на 30.09.2025 заборгованість відповідача за кредитним договором № 002/12565514-SP від 17.11.2021 становить 53 806,47 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) у розмірі 24 997,65 грн; заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена) в сумі 28 808,82 грн.
Судом відкрито провадження у цій справі та постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, відповідачу надано строк на подання відзиву на позов.
Позивач не надавав суду клопотань про розгляд справи в загальному порядку або в спрощеному порядку з викликом сторін.
02.03.2026 до суду від представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Хайнацької Г.М., надійшло клопотання про ознайомлення із матеріалами справи.
03.03.2026 представника відповідача додано до учасників справи у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» та надано доступ до матеріалів цієї справи у повному обсязі в електронному вигляді.
Станом на дату розгляду цієї справи представник відповідача до суду з метою фактичного ознайомлення з матеріалами справи у паперовому вигляді не зверталася, будь-яких інших заяв чи клопотань до суду не подала.
Відповідач повідомлений щодо розгляду справи належним чином. Копія ухвали про відкриття провадження по справі, копія позову та долучених до нього документів, направлені відповідачу за місцем його реєстрації. Відповідач та його представник відзиву не подали.
Оскільки як відповідачем, так і його представником у встановлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд зазначає таке.
Судом встановлено, що 17.11.2021 АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 підписано заяву № 888838 про приєднання до частини 1 публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank» (далі – заява № 888838), в якій ОСОБА_2 надав АТ «Таскомбанк» свої особисті персональні дані, актуальну інформацію про себе, зокрема про місце своєї роботи та розмір свого середньомісячного доходу.
Так, відповідно до п. п. 1, 2 заяви № 888838 цією заявою ОСОБА_2 засвідчив, що приєднався до частини 1 публічної пропозиції та просить АТ «Таскомбанк» надавати йому електронні довірчі послуги, що включають створення його удосконаленого електронного підпису на будь-яких правочинах та документах, що адресовані банку або третім особам та доступні (формуються) з використанням мобільного додатку. Для створення удосконаленого електронного підпису ОСОБА_2 засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідний йому відкритим ключем та підтвердив, що створений удосконалений електронний підпис є аналогом його власноручного підпису та його накладення, що ініційоване ним у мобільному додатку, буде мати рівнозначні юридичні наслідки з накладенням власноручного підпису на правочини та документи, складені на паперових носіях.
Згідно з п. 4 заяви № 888838 ОСОБА_2 визнав, що банк при направленні йому будь-яких документів, в тому числі на поштову або електронну адресу, або через месенджери може використовувати аналог власноручного підпису уповноваженої особи банку та аналог печатки банку, зразок яких наведено в частині 1 публічної пропозиції.
Пунктом 5 заяви № 888838 визначено, що ОСОБА_2 підтвердив, що перед підписанням цієї заяви він ознайомився з публічною пропозицією з додатками, в тому числі частиною 1 публічної пропозиції, що розміщена на сайті банку та лендинговій сторінці, посилання на примірник якої, разом з додатками він отримав в мобільному додатку «Sportbank», і з якою він ознайомлений, повністю згоден, зміст зрозумілий, положення якої він зобов`язується неухильно дотримуватися. Приєднання до частини 1 публічної пропозиції передбачає також приєднання та прийняття вступної частини публічної пропозиції. Після здійснення банком процедури ідентифікації/верифікації особи ОСОБА_1 та отримання банком від нього заяви про приєднання до частини 1 публічної пропозиції, між банком та ОСОБА_1 буде укладено договір щодо надання останньому банком електронних довірчих послуг та використання аналогів власноручних підписів сторін. Також ОСОБА_2 підтвердив, що йому відомо про передбачену ст. 182 КК України відповідальність за незаконне збирання, зберігання, використання, поширення конфіденційної інформації про третіх осіб, персональні дані яких передані та/або будуть передані ним в банк в процесі укладання, виконання та припинення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проєкту sportbank.
Згідно з копією довідки, виданої директором департаменту супроводження банківських операцій АТ «Таскомбанк» ОСОБА_2 з 17.11.2021 є власником поточного рахунку у валюті гривня № НОМЕР_1 , який відкритий до заяви-анкети № 888838 з номером кредитного договору № 002/12565514-SP від 17.11.2021, номер картки НОМЕР_2 , відкритого в АТ «Таскомбанк».
Починаючи з 17.11.2021 ОСОБА_2 активно користувався кредитними коштами та здійснював видаткові операції по картковому рахунку. У зв`язку з використанням кредитних коштів банком з карткового рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , списувались кошти на погашення процентів за користування кредитними коштами. З 01.11.2023 позивач припинив нарахування процентів на суму залишку кредитної заборгованості і станом на 30.09.2025 за поточним кредитним рахунком, відкритим на ім`я ОСОБА_1 , нарахована заборгованість в загальному розмірі 53 806,47 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) у розмірі 24 997,65 грн; заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена) в сумі 28 808,82 грн, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості та випискою про рух коштів за поточними рахунками, відкритими на ім`я відповідача.
22.09.2025 представником АТ «Таскомбанк» відповідачу було направлено повідомлення-вимогу, в якій представник АТ «Таскомбанк» повідомив ОСОБА_1 про наявність заборгованості за кредитним договором № 002/12565514-SP у загальному розмірі 53 806,47 грн, вказав на необхідність погашення такої заборгованості у тридцятиденний строк з дня отримання вказаного повідомлення-вимоги.
Отже між сторонами склалися договірні правовідносини з надання банківських послуг та існує спір щодо виконання взаємних зобов`язань, який регулюється умовами укладеного договору, нормами Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) та Закону України №1734-VIII від 15.11.2016 «Про споживче кредитування» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі – Закон №1734).
Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК Україниправочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною першою статті 638 ЦК Українивстановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 2 ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозиція укласти договір може бути відкликана до моменту або в момент її одержання адресатом. Пропозиція укласти договір, одержана адресатом, не може бути відкликана протягом строку для відповіді, якщо інше не вказане у пропозиції або не випливає з її суті чи обставин, за яких вона була зроблена (абз. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 641 ЦК).
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону №1734 до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.
Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з ч. 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» (абз. 2 ч. 2 ст. 9 Закону №1734).
Інформація, що надається кредитодавцем споживачу, зазначена у ч. 2 ст. 9 Закону № 1734,передбачена ч. 3 ст. 9 цього Закону.
Споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) ч. 6 ст. 9 Закону №1734).
Відповідно до ст. 13 Закону № 1734 договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.
Згідно з ч. 1 ст. 14 Закону №1734 договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК Українипозичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1066 ЦК Українивизначено, що за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Відповідно до ст. 1067 ЦК Українидоговір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами. Банк зобов`язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. Банк не має права відмовити у відкритті рахунка, вчинення відповідних операцій за яким передбачено законом, установчими документами банку та наданою йому ліцензією, крім випадків, коли банк не має можливості прийняти на банківське обслуговування або якщо така відмова допускається законом або банківськими правилами.
Статтею 1068 ЦК Українипередбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка (ч. 1). Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом (ч. 3).
Згідно зі ст. 1069 ЦК України,якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу. Права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір плати за використання клієнтом коштів банку, яке не встановлене договором, не може перевищувати подвійну облікову ставку Національного банку України.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Судом встановлено, що відповідач з метою отримання банківських послуг у АТ «Таскомбанк» підписав заяву № 888838 про приєднання до частини 1 публічної пропозиції АТ «Таскомбанк» на укладення договору про відкриття поточного рахунку та видачу платіжної картки, надання банківських, фінансових та інших послуг в межах проекту «Sportbank». У вказаній заяві не зазначено тип картки, яку бажав оформити відповідач, не вказується розмір бажаного кредитного ліміту, а також не зазначено про ставки і тарифи банківських послуг. Натомість підписанням такої заяви відповідач погодився на отримання банківських послуг, що надаються АТ «Таскомбанк» невизначеному колу споживачів.
В подальшому в АТ «Таскомбанк» на ім`я відповідача було відкрито поточний рахунок та видано відповідачеві картку для доступу до вказаного рахунку, на такий рахунок було встановлено кредитний ліміт, надано відповідачеві можливість користуватися кредитними коштами безготівковим шляхом в межах встановленого банком ліміту.
При цьому судом встановлено, що відповідач активно використовував кредитні кошти, оскільки здійснював видаткові операції (зняття готівки, оплата послуг та грошові перекази) за рахунок кредитних коштів, що підтверджується випискою по його банківському рахунку. Зазначене свідчить, що відповідач своїми діями погодився на отримання та користування кредитними коштами.
Суд звертає увагу на те, що згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13).
Отже, суд висновує, що стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.
Враховуючи предмет спору у зазначеній справі, саме до обов`язків позивача, як кредитора, належить доказування обставин щодо розміру заборгованості відповідача та погодження із відповідачем умов кредитування.
В заяві, підписаній відповідачем, відсутні умови договору про встановлення розміру процентної ставки, проте зазначено, що відповідач ознайомився із публічною пропозицією АТ «Таскомбанк» з додатками, в тому числі частиною 1 публічної пропозиції, що розміщена на сайті банку та лендинговій сторінці, посилання на примірник якої, разом з додатками він отримав в мобільному додатку «Sportbank», і з якою він ознайомлений, повністю згоден, зміст зрозумілий, положення якої він зобов`язується неухильно дотримуватися.
На підтвердження своїх вимог позивачем надано копію заяви № 888838, підписану між сторонами, довідку про наявність відкритого поточного рахунку на ім`я відповідача, виписку по особовим рахункам кредитного договору № 002/12565514-SP та розрахунок заборгованості за таким кредитним договором. 
Водночас самого тексту публічної пропозиції АТ «Таскомбанк», паспорту споживчого кредиту, тарифів банку тощо, позивачем суду не надано та матеріали справи не містять, як і не містять підтвердження факту погодження умов, викладених у таких документах, із відповідачем.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Надаючи оцінку обґрунтованості дій банку в частині нарахування процентів слід звернути увагу, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 342/180/17 відступлено від попередньої практики Верховного Суду України та Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах та зроблено висновок, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності не може ефективно реалізувати своє право бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
У постанові Верховного Суду від 09.01.2020 у справі № 643/5521/19 зазначено, що в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У вказаній постанові Верховний Суд вказав, що, якщо анкета-заява не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, то відсутні підстави для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.
Судова практика у цій категорії справ є сталою та незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.
Розглядаючи справу за аналогічними вихідними даними Верховний Суд у постанові від 18.05.2022 у справі №697/302/20 виклав правову позицію, що оскільки в анкеті-заяві строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, то суд першої інстанції обґрунтовано визнав неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом та зарахував ці кошти на погашення тіла кредиту, зменшивши суму заборгованості за тілом кредиту за рахунок протиправно списаних банком відсотків.
В контексті встановлення обставин у цій справі слід звернути увагу, що позивачем не надано доказів належного ознайомлення відповідача з основними умовами кредитування, зокрема щодо розміру процентної ставки, порядку погашення заборгованості (строків і розміру внесення платежів) за період кредитування відповідача.
Отже, всупереч вимогам, що передбачені ст. ст. 12, 81 ЦПК України, позивачем не надано суду відповідних доказів, з точки зору належності, допустимості та достатності, які б підтверджували ознайомлення відповідача з умовами кредитування як на момент підписання ним заяви № 888838 від 17.11.2021, так і в подальшому. Зазначене унеможливлює перевірку правильності здійснення нарахування банком процентів за фактично використані відповідачем кредитні кошти.
Судом встановлено, що фактично кредитування відповідача розпочалось 17.11.2021. Натомість, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді наявність у кредитора права на застосування процентної ставки до використаних відповідачем кредитних коштів шляхом нарахування відповідних процентів та їх списання з рахунку, відкритого на ім`я відповідача. А відтак суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог про включення до складу заборгованості відповідача відсотків за користування кредитними коштами позивача за весь період кредитування.
Станом на 30.09.2025 розмір заборгованості визначений позивачем на загальну суму 53 806,47 грн, з яких: заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена) у розмірі 24 997,65 грн; заборгованість по річним процентам (в т.ч. прострочена) в сумі 28 808,82 грн. При цьому суд звертає увагу, що кошти, які вносилися відповідачем в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, частково враховувалися позивачем в якості погашення заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, нарахування та стягнення яких судом визнано необґрунтованим.
Згідно зі статтею 41 Закону України «Про Національний банк України» та частинами першою, другою статті 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.
Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку, відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, чинного на час виникнення спірних правовідносин, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.
Пунктом 5.1 глави 5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.
Згідно з пунктом 5.4 цього Положення особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.
Пунктом 5.6 вказаного Положення визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 214/1423/15-ц (провадження № 61-8821св24).
Як вбачається з виписки по особовим рахункам відповідача та розрахунку заборгованості, загалом за період з 17.11.2021 по 30.09.2025 сума фактично витрачених коштів (без урахування відсотків) по відповідному рахунку, відкритому на ім`я відповідача в АТ «Таскомбанк», становить 36 897,95 грн, а загальна сума зарахувань становить 11 900 грн, з яких тільки 6 297,48 грн було враховано позивачем в рахунок погашення заборгованості за тілом кредит. Загальна сума внесених відповідачем на рахунок коштів, списаних банком в якості погашення процентів за користування кредитними коштами, становить 5602,52 грн. 
Вказана сума грошових коштів (5602,52 грн), з урахуванням встановлених судом обставин у цій справі, має бути врахована в якості часткового погашення заборгованості за тілом кредиту, а тому фактично розмір заборгованості відповідача за кредитним договором № 002/12565514-SP становить: 24 997,65 грн (заявлена позивачем заборгованість за тілом кредиту) мінус 5602,52 грн (грошові кошти, враховані позивачем у якості сплати заборгованості за процентами), що дорівнює 19 395,13 грн.
За таких обставин, з огляду на викладене, враховуючи той факт, що відповідачем фактично використані кошти у розмірі 19 395,13 грн, надані позивачем, не повернуто, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 002/12565514-SP від 17.11.2021 у розмірі 19 395,13 грн, що складається з тіла кредиту.
Судом встановлено, що при подачі позовної заяви до суду позивачем сплачено 2662,40 грн судового збору, які відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (36,05 %), що становить 959,80 грн.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 12, 76-82, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274, 277-279, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № 002/12565514-SP від 17.11.2021 у розмірі 19 395 (вісімдесят тисяч чотириста двадцять дев`ять) грн 13 коп., яка складається з тіла кредиту.
У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Таскомбанк» понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 959 (дев`ятсот п`ятдесят дев`ять) грн 80 коп.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 15.06.2026.

Відомості про учасників справи:
Позивач – акціонерне товариство «Таскомбанк», код ЄДРПОУ 09806443, адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 30. 
Відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .
Головуючий суддя Світлана ЦИБУЛЬСЬКА