ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року	м. Одеса	Справа № 915/1365/25	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді: Принцевської Н.М.
суддів: Діброви Г.І., Ярош А.І.;
(Південно-західний апеляційний господарський суд, м. Одеса, пр-т Шевченка,29)

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гусєва Анатолія Олександровича
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2025 (повний текст складено та підписано 26.12.2025)
по справі № 915/1365/25
за позовом Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України
до Фізичної особи-підприємця Гусєва Анатолія Олександровича
про стягнення 20641,56 грн,
(суддя першої інстанції: Ільєва Л.М., дата та місце ухвалення рішення: 16.12.2025, Господарський суд Миколаївської області, м. Миколаїв),

У вересні 2025 року Південне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (далі - Позивач) звернулось до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Гусєва Анатолія Олександровича (далі – Відповідач) у якій просило суд стягнути з Відповідача пеню у розмірі 20641,56 грн.
В обґрунтування позовних вимог, Позивач зазначав, що Рішенням адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 07.05.2024 № 65/32-р/к “Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу” у справі № 09-02/2022 (далі – Рішення № 65/32-р/к) за порушення законодавства про захист економічної конкуренції пункту 13 статті 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції” на фізичну особу-підприємця Гусєва Анатолія Олександровича, накладено штраф у розмірі 37192,00 грн.
Як зазначав Позивач, строк сплати штрафу, накладеного рішенням №65/32-р/к, закінчився 12.09.2024. 
Позивачем на підставі ч. 5 ст. 56 Закону “Про захист економічної конкуренції” здійснено нарахування пені у розмірі півтора відсотка від суми штрафу за кожний день прострочення сплати штрафу. Так, згідно наданого розрахунку пені, її розмір за період з 13.09.2024 (наступний день після спливу двомісячного строку добровільної сплати штрафу) до 20.10.2025 включно (день прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження №76282483) становить 20641,56 грн (37192,00 грн х 1,5% х 37 дн.).
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2025 у даній справі позов Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до Фізичної особи-підприємця Гусєва Анатолія Олександровича про стягнення 20641,56 грн задоволено; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Гусєва Анатолія Олександровича до Державного бюджету України пеню в сумі 20641,56 грн; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Гусєва Анатолія Олександровича на користь Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.
У своєму рішенні суд зазначив, що згідно з абз. 1 ч. 5 ст. 56 Закону України “Про захист економічної конкуренції” за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.
Враховуючи несплату Відповідачем штрафу, суд дійшов висновку, що Позивачем цілком правомірно здійснено нарахування Відповідачу пені за прострочення сплати штрафу за період з 13.09.2024 по 20.10.2024 (37 дн.) в розмірі 20641,56 грн (37192,00 грн х 1,5% х 37 дн.). 
Частково не погоджуючись з таким рішенням, Фізична особа-підприємець Гусєв Анатолій Олександрович звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до Фізичної особи-підприємця Гусєва Анатолія Олександровича про стягнення пені у сумі 20 641,56 грн – задовольнити частково, зменшивши суму пені на 95% до 1032,10 грн.
В обґрунтування апеляційної скарги Відповідач визнає, що допустив прострочення своєчасної сплати штрафу, накладеного рішенням адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольним комітетом України, проте підкреслює, що вся сума штрафу у розмірі 37 192 грн ним сплачена у повному обсязі після відкриття виконавчого провадження. 
Незважаючи на наявність прострочення, Апелянт наголошує, що воно було спричинене об`єктивними, незалежними від Відповідача обставинами, які істотно ускладнили виконання фінансового зобов`язання у визначені строки. Так, Відповідач фактично не отримав рішення адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 65/32-р/к, оскільки поштове відправлення з копією рішення було повернуто відправнику з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Це свідчить про те, що Відповідач не мав реальної можливості ознайомитися з його змістом і, відповідно, не міг знати про існування зобов`язання до моменту відкриття виконавчого провадження. 
Додатково Апелянт звертає увагу на об`єктивні перебої у роботі національного поштового оператора АТ «Укрпошта» в умовах воєнного стану, що підтверджується численними випадками затримок та втрат кореспонденції. За таких обставин, на переконання Апелянта, покладати на Відповідача негативні наслідки несвоєчасного отримання поштової кореспонденції, яка має суттєве значення для реалізації його прав та обов`язків, є несправедливим і суперечить принципу добросовісності. Таким чином, прострочення у сплаті штрафу було зумовлене не навмисним ухиленням, а виключно незалежними від Відповідача причинами, пов`язаними з неналежним функціонуванням поштового зв`язку та об`єктивними обставинами воєнного часу.
Як зазначає Апелянт, наразі Позивач просить суд стягнути з Відповідача пеню, розмір якої є надмірним, непосильним і фактично руйнівним для підприємця, з огляду на його реальний фінансовий стан та життєві обставини.
Апелянт зазначає, що згідно з податковою декларацією за перше півріччя 2024 року, його дохід становив 439 651,83 грн, що є меншим за саму суму сплаченого штрафу. Тобто навіть за півроку роботи ФОП Гусєв А.О. не заробив стільки, скільки від нього вимагають додатково сплатити. Отже, вимога сплатити ще 20641 грн є не просто фінансовим тягарем, а фактично – «вироком» для підприємницької діяльності Відповідача, що може призвести до банкрутства.
Відповідач просить врахувати виключні обставини (хворобу матері, побутові проблеми відновлення житла, економічні труднощі, фінансовий стан Відповідача, діяльність Відповідача, пов`язану з важливою соціальною складовою) та зменшити розмір пені до розумного та співмірного рівня, який би забезпечував принцип невідворотності відповідальності, але водночас дозволяв ФОП Гусєву А.О. зберегти свою діяльність і надалі виконувати соціально важливу функцію постачання продуктів харчування для вразливих категорій населення.
Апелянт також звертає увагу, що він не оскаржував рішення № 65/32-р/к від 07.05.2024 у справі №09-02/2022, погодившись з виявленими Позивачем порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції. А тому вважає, що означене свідчить про добросовісну поведінку Відповідача та намагання врегулювати спір в добровільному порядку.
З огляду на наведене, Відповідач вважає, що зменшення суми пені на 95% є разовим і співмірним рішенням у конкретних обставинах цієї справи: воно не нівелює правову природу пені та не суперечить імперативному порядку її нарахування, забезпечуючи одночасно досягнення справедливого балансу між публічним інтересом (неухильність виконання рішень АМКУ та превенція порушень) і приватним інтересом сторони, яка фактично виконала основний обов`язок та продемонструвала добросовісну поведінку.
На переконання Апелянта, місцевий господарський суд під час ухвалення оскаржуваного судового рішення не врахував та в межах наявних у нього повноважень, незважаючи на відображення правової позиції Відповідача у рішенні, не надав жодної юридичної оцінки змісту відзиву та долученим до нього доказам. При цьому, сукупність доводів з посилання на докази, які наводив Відповідач, не є очевидно необґрунтованими, що вимагало від суду першої інстанції їх відображення, дослідження та здійснення аналізу у судовому рішенні у контексті їх впливу на правомірність та обґрунтованість висновків суду першої інстанції та наявності підстав для задоволення позову.
Крім того, у своїй апеляційній скарзі Відповідач також просить долучити до матеріалів справи наступні докази: 
- копія акту комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії російської федерації, який підтверджує факт пошкодження житла відповідача (вул. Ярослава Мудрого, 10, м. Баштанка), що спричинило значні непередбачувані витрати на відновлення життєво необхідних умов проживання та безпосередньо вплинуло на фінансову спроможність вчасно сплатити штраф;
- копія листа вих. № 1/02 від 02.02.2024 року з висновком для МСЕК, який підтверджує критичний стан здоров`я матері Гусєва А.О. та необхідність значних витрат на лікування та сторонній догляд, що є винятковою життєвою обставиною в розумінні принципу справедливості при визначенні розміру пені;
- копія податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи підприємця за перше півріччя 2024 року, яка свідчить про реальний майновий стан підприємця та непосильність, руйнівний характер санкції;
- копія рішення Господарського суду Миколаївської області у справі № 915/1218/25, яким з відповідача вже стягнуто значну суму пені (529 748 грн), що в сукупності з вимогами у даній справі створює надмірний фінансовий тягар, котрий може призвести до банкрутства суб`єкта господарювання та припинення його соціально значущої діяльності (постачання продуктів харчування вразливим категоріям осіб).
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 зазначену апеляційну скаргу залишено без руху; встановлено заявнику строк для усунення недоліків апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів сплати судового збору за подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня вручення копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху; попереджено апелянта, що у разі неусунення недоліків апеляційної скарги у строк, встановлений судом, апеляційна скарга буде вважатися неподаною і повернута скаржнику на підставі ст.174 Господарського процесуального кодексу України.
30.01.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Фізичної особи-підприємця Гусєва Анатолія Олександровича надійшло клопотання про усунення недоліків апеляційної скарги до якого апелянтом додано докази сплати судового збору у розмірі 3633,60 грн. 
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Гусєва Анатолія Олександровича на рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2025 по справі №915/1365/25; встановлено строк учасникам справи для подання відзиву на апеляційну скаргу та інших заяв та клопотань протягом 10 днів з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі; вирішено розглянути апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гусєва Анатолія Олександровича на рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2025 по справі №915/1365/25 у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження; витребувано у Господарського суду Миколаївської області матеріали справи №915/1365/25.
06.02.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №915/1365/25.
10.02.2026 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України надійшов відзив на апеляційну скаргу.
У своєму відзиві Позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
На переконання Позивача, доводи апеляційної скарги суперечать чинному законодавству та правовим позиціям Верховного Суду.
При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що правовідносини, що склалися між сторонами у справі виникли не з актів цивільного законодавства, а в результаті порушення Відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій. Відносини, пов`язані з притягненням до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, шляхом накладення штрафів та пені, а також їх стягнення у судовому порядку органами Антимонопольного комітету України, не є господарськими (або цивільними) відносинами, оскільки в даному випадку орган Антимонопольного комітету України не виступає як суб`єкт господарсько-правових (або цивільно-правових) відносин, а реалізує повноваження, встановлені законодавством про захист економічної конкуренції.
Штраф у спірних правовідносинах є видом відповідальності за вчинення правопорушення, а нарахована пеня - способом забезпечення сплати цього штрафу. Нарахування пені в даному випадку не є видом відповідальності за вчинене порушення антиконкурентного законодавства; вказані нарахування застосовані Антимонопольним комітетом України на підставі Закону України «Про захист економічної конкуренції» та не пов`язані з невиконанням чи неналежним виконанням грошового зобов`язання або зобов`язання щодо сплати податків і зборів, а тому не належать до цивільних правовідносин (позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №910/4585/19, від 17.12.2020 у справі №910/1548/19).
Позивач вважає, що рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2025 у справі №915/1365/25 ухвалене з вираховуванням всіх фактичних обставин справи, судом надано належну оцінку всім доказам і доводам сторін у справі, а отже, судом першої інстанції вірно застосовано норми процесуального і матеріального права, а наведені у апеляційній скарзі пояснення та міркування, не спростовують висновків, викладених у рішенні.
Перш за все, судова колегія вважає за необхідне розглянути клопотання Апелянта про долучення до матеріалів справи доказів, а саме:
- копії акту комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії російської федерації №72 від 06.04.2023;
- копії листа вих. № 1/02 від 02.02.2024 з висновком для МСЕК, який підтверджує критичний стан здоров`я матері Гусєва А.О.;
- копії податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи підприємця за перше півріччя 2024 року відповідно до якої доходи Відповідача за перше півріччя 2024 року склали 439 651,83 грн;
- копії рішення Господарського суду Миколаївської області у справі № 915/1218/25, яким з Відповідача стягнуто пеню у розмірі 529 748 грн.
В обґрунтування неможливості подання таких доказів в суді першої інстанції, Відповідач зазначає, що 30.09.2025, у зв`язку з тривалими перебоями в електропостачанні (блекаутами) та технічними збоями у роботі підсистеми Електронний суд ЄСІТС, що унеможливило електронне подання документів, представником Відповідача було направлено відзив на позову заяву з доданими до нього доказами на адресу Позивача та Господарського суду Миколаївської області через службу кур`єрської доставки «Текс» (накладна № 7773976 та №7773987).
Однак, з причин, що не залежали від волі Відповідача, вказана кореспонденція не була отримана судом першої інстанції до моменту ухвалення рішення, що підтверджується відсутністю відзиву в матеріалах справи та в системі «Електронний суд». Таким чином, Відповідач був позбавлений можливості представити свою позицію, а суд – обов`язку дослідити ключові докази. Те, що вказана кореспонденція не потрапила до матеріалів справи до моменту ухвалення рішення (внаслідок логістичних помилок або несвоєчасного рознесення пошти судом), є обставиною, що об`єктивно не залежала від Відповідача.
Апелянт наголошує, що такі докази мають вирішальне значення для встановлення об`єктивної істини та реалізації принципу співмірності відповідальності.
Відповідно до частин 1, 2 ст.73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч.1 ст.91 Господарського процесуального кодексу України). 
Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч.2 ст.80 Господарського процесуального кодексу України). 
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч.4 ст.80 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч.8 ст.80 Господарського процесуального кодексу України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. 
Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом (ч.2 ст.207 Господарського процесуального кодексу України). 
Відповідно до частин 2, 3 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Враховуючи сталу практику Верховного Суду докази, що підтверджують заявлені вимоги, мають бути подані учасниками справи одночасно з заявами по суті справи у суді першої інстанції, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена позивачем суду та належним чином обґрунтована. При цьому докази, якими учасники справи обґрунтовують свої вимоги, повинні існувати на момент звернення до суду з відповідним позовом, і саме на учасника справи покладено обов`язок подання таких доказів одночасно з позовною заявою. Єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом доказів з порушенням встановленого строку, - наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії (наприклад, якщо стороні не було відомо про існування доказів), тягар доведення яких також покладений на учасника справи (постанови Верховного Суду від 13.04.2021 у справі №909/722/14 (врахована судом апеляційної інстанції), від 27.06.2023 у справі № 910/161/181/18 та інші).
За змістом ч.1 ст.43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами.
Судова колегія звертає увагу, що у Відповідача наявний Електронний кабінет у підсистемі Електронний суд, всі процесуальні документи направлялись судом Відповідачу у його Електронний кабінет, у тому числі ухвала про відкриття провадження у справі; Відповідачем через підсистему Електронний суд направлялись до суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи від 22.09.2025, клопотання про відкладення розгляду справи від 20.10.2025, а також від 17.11.2025; судом неодноразово відкладався розгляд справи, а саме ухвалою від 22.10.2025, 17.11.2025, 28.11.2025.
З огляду на наведене, судова колегія вважає, що у Відповідача було достатньо часу для того, щоб ознайомитись з матеріалами справи та надати відповідні докази до суду першої інстанції. Більш того, маючи зареєстрований Електронний кабінет в підсистемі Електронний суд, Відповідач мав безперешкодний доступ до наявних в матеріалах справи документів.
Колегія суддів наголошує, що сторони перебувають у рівних умовах з точки зору воєнного стану, вимкнення електропостачання та збоїв роботи у підсистемі Електронний суд, а тому посилання Відповідача на дані загальновідомі обставини апеляційним господарським судом не приймаються.
Судова колегія також не приймає до уваги посилання Апелянта стосовно неподання відзиву на позовну заяву із зазначеними у клопотанні доказами через логістичні помилки та несвоєчасне рознесення пошти судом, оскільки, по-перше: суд не здійснює рознесення поштової кореспонденції, надіслане службою кур`єрської доставки; по-друге: Відповідач жодного разу не з`явився у судове засідання призначене у суді першої інстанції, судові засідання неодноразово відкладались, Відповідачем через Електронний суд подавались документи у тому числі після 30.09.2025 (дати у яку, як стверджує Відповідач ним було направлено відзив на позовну заяву), а саме 20.10.2025 та 17.11.2025, а тому неможливо погодитись з твердженнями Апелянта стосовно позбавлення судом його можливості висловити свою правову позицію та надати відповідні докази, які на його думку є суттєвими для вирішення спору.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відсутності підстави для задоволення такого клопотання.
Відповідно до ч.1 ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами ч.2 цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено докази у справі, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи в суді першої інстанції - у відповідності до приписів ч.1 ст.210 Господарського процесуального кодексу України, а також з урахуванням положень ч.2 цієї норми, якою встановлено, що докази, які не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам, розглянувши справу в порядку ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується Сторонами, Південним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України здійснювався розгляд справи № 40-02/2021 про порушення фізичною особою підприємцем Гусєвим А.О. (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_1 ) та фізичною особою-підприємцем Кривком О.А. (ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_2 ) законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого пунктом 1 статті 50, що кваліфікується за пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, тендерів, проведених протягом 2020 – 2021 років з використанням електронних засобів відбору учасників за допомогою системи електронних закупівель “Прозорро”.
Так, Позивачем, у зв`язку з розглядом справи № 40-02/2021, в межах повноважень, передбачених статтею 17 Закону України “Про Антимонопольний комітет України”, направило ФОП Гусєву А.О. вимогу про надання інформації від 01.09.2021 №65-02/3317, якою вимагалось у 20-ленний строк з дня одержання вимоги надати інформацію, зокрема щодо господарської діяльності ФОП Гусєва А.О.; підготовки документів для участі у торгах; номерів телефонів, поштових скриньок, які використовуються ФОП Гусєвим А.О. у господарській діяльності тощо. Вимога складалась з 28 пунктів питань.
Оскільки у встановлений строк ФОП Гусєв А.О. не надав інформацію Відділенню, про продовження строку на надання інформації не клопотав. З огляду на вказане, розпорядженням адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 03.02.2022 № 65/11-рп/к було розпочато розгляд справи № 09-02/2022 за ознаками вчинення ФОП Гусєвим А.О. порушення, передбаченого пунктом 13 статті 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції”.
Листом Відділення від 03.02.2022 № 65-02/416 ФОП Гусєву А.О. направлено копію Розпорядження.
Відповідно до повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення № 6501229138244 копію Розпорядження не вручено ФОП Гусєву А.О. з причини “за закінченням терміну зберігання” (згідно довідки АТ “Укрпошта” про причин повернення/досилання від 30.03.2022).
Листом Відділення від 29.06.2023 № 65-02/1310 ФОП Гусєву А.О. направлено копію Подання з попередніми висновками адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 22.06.2023 № 65/30-пв/к.
Згідно з рекомендованим повідомленням АТ “Укрпошта” про вручення поштового відправлення від 05.07.2023 № 0690006838843 та з листом АТ “Укрпошта” №1.10.004.-1433-24 від 17.01.2024 №1.10.004.-1433-24 (вх. 65-01/32-Кі від 17.01.2024), Подання з попередніми висновками вручено у приміщенні поштового відділення члену родини (сину адресата), що підтверджується підписом останнього. 
Так, адміністративною колегією Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України за результатами розгляду матеріалів справи № 09-02/2022 про порушення ФОП Гусєвим А.О. законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції та подання четвертого відділу досліджень і розслідувань Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України з попередніми висновками від 22.06.2023 № 65-03/90п визнано дії ФОП Гусєва А.О., які полягають у неподанні інформації Південному міжобласному територіальному відділенню Антимонопольного комітету України на вимогу від 01.09.2021 №65-02/3317 у встановлений строк, порушенням, передбаченим пунктом 13 статті 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції” у вигляді неподання інформації територіальному відділенню Антимонопольного комітету України у встановлені головою територіального відділення Антимонопольного кабінету України строки.
За вчинене порушення на ФОП Гусєва А.О. згідно з рішенням позивача від 07.05.2024 № 65/32-р/к накладено штраф у розмірі 37192 грн.
Вказане рішення Адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 65/32-р/к від 07.05.2024 у справі № 09-02/2022 було направлене на юридичну адресу Відповідача ФОП Гусєва А.О.: АДРЕСА_1 , що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про що свідчить копія супровідного листа Відділення за вих. № 65-02/1120е від 10.05.2024. Разом з тим, означене відправлення було повернуто разом з поштовим конвертом та рекомендованим поштовим повідомленням №0600918815977 без вручення за закінченням терміну зберігання згідно з довідкою Укрпошти ф. 20.
З матеріалів справи вбачається, що інформація про прийняте 07.05.2024 Південним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України Рішення №65/32-р/к у справі № 09-02/2022 відносно ФОП Гусєва А.О. була опублікована в газеті “Урядовий кур`єр” №133 (7793) від 02.07.2024, яка є офіційним друкованим виданням Кабінету Міністрів України.
З огляду на викладене, на підставі положень частини першої статті 56 Закону № 2210-ІІІ, рішення територіального відділення АМК № 65/32-р/к від 07.05.2024 у справі № 09-02/2024 вважається таким, що вручено Відповідачу – ФОП Гусєву А.О. через 10 днів з дня оприлюднення, тобто 12.07.2024.
У встановлений ст. 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” строк зазначене Рішення адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 65/32-р/к від 07.05.2024 не було оскаржено ФОП Гусєвим А.О. до господарського суду, докази такого оскарження в матеріалах справи відсутні. Відтак, вищевказане рішення Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України є чинним, а тому відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України “Про захист економічної конкуренції” є обов`язковим до виконання.
Накладений на Відповідача штраф останнім в добровільному порядку сплачено не було. Доказів сплати штрафу матеріали справи не містять.
А тому, головою Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України видано Наказ від 30.09.2024 № 65/20-Ю про примусове виконання Рішення 65/32-р/к щодо накладення на ФОП Гусєва А.О. штрафу у розмірі 37192 грн та стягнення його на відповідні реквізити (отримувач: Миколаїв. ГУК/Баштанський. р-н/21081100, код отримувача (ЄДРПОУ) 37992030, банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.), номер рахунку (IBAN) UA378999980313070106000014026, код класифікації доходів бюджету: 21081100 “Адміністративні штрафи та інші санкції”).
Вказаний Наказ був пред`явлений до виконання Позивачем до Першого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Як вбачається з матеріалів справи, 14.10.2024 головним державним виконавцем Онофрійчуком В.Д. Першого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області ПМУМЮ (м. Одеса) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №76282483 з виконання Наказу від 30.09.2024 №65/20-Ю про стягнення з ФОП Гусєва А.О. 37192 грн.
21.10.2024 головним державним виконавцем Онофрійчуком В.Д. Першого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області ПМУМЮ (м. Одеса) винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №76282483 з виконання наказу від 30.09.2024 №65/20-Ю про стягнення з ФОП Гусєва А.О. 37192 грн, виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 частини першої статті 39 Закону України “Про виконавче провадження” з підстав фактичного виконання виконавчого документу.
За даними Позивача, не спростованими та не запереченими Відповідачем, останній сплатив штраф у загальному розмірі 37 192 грн, при цьому, допустивши порушення строків його сплати.
Оскільки Відповідачем було допущено прострочення сплати штрафу, то Позивачем згідно розрахунку стягуваної суми здійснено нарахування пені.
Предметом спору у даній справі є вимоги Позивача про стягнення з Відповідача пені у сумі 20641,56 грн.
Як зазначалось раніше, рішенням Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2025 у даній справі позов Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до Фізичної особи-підприємця Гусєва Анатолія Олександровича про стягнення 20641,56 грн задоволено; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Гусєва Анатолія Олександровича до Державного бюджету України пеню в сумі 20641,56 грн; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Гусєва Анатолія Олександровича на користь Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.
Оцінюючи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, перевіривши дотримання судом норм процесуального права, в контексті встановлених обставин, судова колегія дійшла наступних висновків.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Частинами 1,2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочин.
Згідно зі ст. 1 Закону України “Про Антимонопольний комітет України” (в редакції, чинній на момент розгляду справи АМК) Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель.
Відповідно до ст. 3 цього Закону основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині: 1) здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; 2) контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій; 3) сприяння розвитку добросовісної конкуренції; 4) методичного забезпечення застосування законодавства про захист економічної конкуренції; 5) здійснення контролю щодо створення конкурентного середовища та захисту конкуренції у сфері публічних закупівель; 6) проведення моніторингу державної допомоги суб`єктам господарювання та здійснення контролю за допустимістю такої допомоги для конкуренції.
Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 14 Закону України “Про Антимонопольний комітет України” адміністративна колегія територіального відділення Антимонопольного комітету України має, зокрема, повноваження при розгляді заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, проведенні перевірки та в інших передбачених законом випадках вимагати від суб`єктів господарювання, об`єднань, органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю, їх посадових осіб і працівників, інших фізичних та юридичних осіб інформацію, в тому числі з обмеженим доступом.
Згідно зі ст. 22 Закону України “Про Антимонопольний комітет України” розпорядження, рішення та вимоги органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимоги уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення в межах їх компетенції є обов`язковими для виконання у визначені ними строки, якщо інше не передбачено законом.
Невиконання розпоряджень, рішень та вимог органу Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України, вимог уповноважених ними працівників Антимонопольного комітету України, його територіального відділення тягне за собою передбачену законом відповідальність.
Відповідно до абз. 3 ст. 25 Закону України “Про Антимонопольний комітет України” З метою захисту інтересів держави, споживачів та суб`єктів господарювання Антимонопольний комітет України, територіальні відділення Антимонопольного комітету України у зв`язку з порушенням законодавства про захист економічної конкуренції органами влади, юридичними чи фізичними особами подають заяви, клопотання, позови, скарги до суду, в тому числі про: стягнення несплаченої у добровільному порядку пені.
Згідно з ч. 1 ст. 35 Закону України “Про захист економічної конкуренції” №2210-ІІІ від 11.01.2001 розгляд справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції починається з прийняттям розпорядження про початок розгляду справи та закінчується прийняттям рішення у справі.
Відповідно до абз. 2, 7 ч. 1 ст. 48 Закону України “Про захист економічної конкуренції” передбачено, що за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, зокрема, про: визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції; накладення штрафу.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов`язковими до виконання. Особа, на яку накладено штраф за рішенням органу Антимонопольного комітету України, сплачує його у двомісячний строк з дня одержання рішення про накладення штрафу.
Згідно з ч. 8 ст. 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції", протягом п`яти днів з дня сплати штрафу суб`єкт господарювання зобов`язаний надіслати відповідно до Антимонопольного комітету України або його територіального відділення документи, що підтверджують сплату штрафу.
Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України “Про захист економічної конкуренції” рішення (витяг з нього за вилученням інформації з обмеженим доступом, а також визначеної відповідним державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, головою територіального відділення Антимонопольного комітету України інформації, розголошення якої може завдати шкоди інтересам інших осіб, які брали участь у справі), розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень надається для виконання шляхом надсилання або вручення під розписку чи доведення до відома в інший спосіб. У разі, якщо вручити рішення, розпорядження, немає можливості, зокрема, внаслідок: відсутності фізичної особи за останнім відомим місцем проживання (місцем реєстрації); відсутності посадових осіб чи уповноважених представників суб`єкта господарювання, органу адміністративно-господарського управління та контролю за відповідною юридичною адресою, - рішення, розпорядження органів Антимонопольного комітету України вважається таким, що вручене відповідачу, через десять днів з дня оприлюднення інформації про прийняте рішення, розпорядження в офіційному друкованому органі (газета Верховної Ради України "Голос України", газета Кабінету Міністрів України "Урядовий кур`єр", "Офіційний вісник України", друковані видання відповідної обласної ради за останнім відомим місцем проживання чи місцем реєстрації, юридичної адреси відповідача).
Як встановлено судовою колегією раніше, вказане рішення Адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 65/32-р/к від 07.05.2024 у справі № 09-02/2022 було направлено на юридичну адресу відповідача ФОП Гусєва А.О.: АДРЕСА_1 , що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, про що свідчить копія супровідного листа Відділення за вих. № 65-02/1120е від 10.05.2024. Однак, надіслане рішення АМК було повернуто разом з поштовим конвертом та рекомендованим поштовим повідомленням 0600918815977 без вручення за закінченням терміну зберігання згідно з довідкою Укрпошти ф. 20.
Як вже зазначалось, інформація про прийняте 07.05.2024 Південним міжобласним територіальним відділенням Антимонопольного комітету України рішення № 65/32-р/к у справі № 09-02/2022 відносно ФОП Гусєва А.О. була опублікована в газеті “Урядовий кур`єр” № 133 (7793) від 02.07.2024, яка є офіційним друкованим виданням Кабінету Міністрів України.
З огляду на викладене, на підставі положень частини першої статті 56 Закону № 2210-ІІІ, рішення територіального відділення АМК № 65/32-р/к від 07.05.2024 у справі № 09-02/2024 вважається таким, що вручено Відповідачу – ФОП Гусєву А.О. через 10 днів з дня оприлюднення, тобто 12.07.2024.
Отже, накладений на Відповідача штраф підлягав оплаті у двомісячний строк з дня отримання рішення, тобто кінцевим терміном сплати відповідачем штрафу відповідно до ч. 3 статті 56 Закону №2210-ІІІ є 12.09.2024. Водночас документи, що підтверджують оплату штрафу, протягом п`яти днів з дня оплати штрафу відповідачем не були надані до Антимонопольного комітету України.
Відповідно до ч. 8, 9 ст. 56 Закону України “Про захист економічної конкуренції” у разі якщо протягом строку, встановленого абзацом першим частини третьої цієї статті, рішення органу Антимонопольного комітету України не виконується, Голова Антимонопольного комітету України, голова територіального відділення Антимонопольного комітету України видає наказ про примусове виконання рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого за результатами розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про стягнення штрафу.
Наказ Голови Антимонопольного комітету України, голови територіального відділення Антимонопольного комітету України про примусове виконання рішення органу Антимонопольного комітету України, прийнятого за результатами розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про стягнення штрафу, є виконавчим документом, який пред`являється до органів державної виконавчої служби для примусового виконання в порядку, визначеному законом. Зазначені в абзаці першому цієї частини накази мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.
Так, головою Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України видано Наказ від 30.09.2024 № 65/20-Ю про примусове виконання Рішення 65/32-р/к щодо накладення на ФОП Гусєва А.О. штрафу у розмірі 37192 грн та стягнення його на відповідні реквізити (отримувач: Миколаїв. ГУК/Баштанський. р-н/21081100, код отримувача (ЄДРПОУ) 37992030, банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.), номер рахунку (IBAN) UA378999980313070106000014026, код класифікації доходів бюджету: 21081100 “Адміністративні штрафи та інші санкції”).
Вказаний Наказ був пред`явлений до виконання позивачем до Першого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Як вбачається з матеріалів справи, 14.10.2024 головним державним виконавцем Онофрійчуком В.Д. Першого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області ПМУМЮ (м. Одеса) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №76282483 з виконання наказу від 30.09.2024 №65/20-Ю про стягнення з ФОП Гусєва А.О. 37192,00 грн.
21.10.2024 головним державним виконавцем Онофрійчуком В.Д. Першого відділу державної виконавчої служби у Баштанському районі Миколаївської області ПМУМЮ (м. Одеса) прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №76282483 з виконання наказу від 30.09.2024 №65/20-Ю про стягнення з ФОП Гусєва А.О. 37192,00 грн., виконавче провадження закінчено на підставі п. 9 частини першої статті 39 Закону України “Про виконавче провадження” з підстав фактичного виконання виконавчого документу.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 Закону України "Про захист економічної конкуренції" заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання цього рішення. Цей строк не може бути відновлено. Рішення Антимонопольного комітету України, адміністративної колегії Антимонопольного комітету України та державного уповноваженого Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду міста Києва. Рішення адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарських судів Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.
При цьому, як з`ясовано судом, у встановлений ст. 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” строк зазначене Рішення адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 65/32-р/к від 07.05.2024 не було оскаржено ФОП Гусєвим А.О. до господарського суду, докази такого оскарження в матеріалах справи відсутні. Відтак, вищевказане рішення Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України є чинним, а тому відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України “Про захист економічної конкуренції” є обов`язковим до виконання.
Поряд з наведеним судом встановлено, що накладений на відповідача штраф останнім в добровільному порядку не сплачено. Вказані обставини відповідачем не спростовано, відповідні докази сплати штрафу в матеріалах справи відсутні.
Підстави та умови нарахування пені в даному випадку визначаються статтею 56 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, яка встановлює як обов`язковість пені в разі несплати штрафу, так і правила обчислення її розміру та строки нарахування.
Так, згідно з абз. 1 ч. 5 ст. 56 Закону України “Про захист економічної конкуренції” за кожний день прострочення сплати штрафу стягується пеня у розмірі півтора відсотка від суми штрафу. Розмір пені не може перевищувати розміру штрафу, накладеного відповідним рішенням органу Антимонопольного комітету України.
Враховуючи несплату Відповідачем штрафу, суд вважає, що Позивачем цілком правомірно здійснено нарахування відповідачу пені за прострочення сплати штрафу за період з 13.09.2024 р. по 20.10.2024 р. (37 дн.) в розмірі 20641,56 грн (37192,00 грн. х 1,5% х 37 дн.). 
При цьому, з огляду на приписи ч. 5 ст. 56 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, заявлено до стягнення з Відповідача пеню у розмірі, що не перевищує розмір штрафу.
Ураховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позовна вимога про стягнення пені в сумі 20641,56 грн є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Судова колегія відхиляє доводи Апелянта стосовно необхідності зменшення пені на 95%, оскільки, накладений рішенням адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 07.05.2024 № 65/32-р/к “Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу” у справі № 09-02/2022 штраф є видом відповідальності за вчинення правопорушення, а нарахована пеня - способом забезпечення сплати цього штрафу. Нарахування пені в даному випадку не є видом відповідальності за вчинене порушення антиконкурентного законодавства; вказані нарахування застосовані АМК на підставі Закону України “Про захист економічної конкуренції” та не пов`язані з невиконанням чи неналежним виконанням грошового зобов`язання або зобов`язання щодо сплати податків і зборів, а тому не належать до цивільних правовідносин.
Суд враховує, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі, виникли не з актів цивільного законодавства, а в результаті порушення відповідачем законодавства про захист економічної конкуренції.
Пеня, нарахована Позивачем, є видом відповідальності за несплату штрафу у строк, встановлений ч.3 ст.56 Закону України «Про захист економічної конкуренції».
Закон, на підставі приписів якого нараховано штраф та пеню, визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.
У цьому випадку, накладений на відповідача штраф є видом відповідальності за вчинення правопорушення, а нарахована пеня - способом забезпечення сплати цього штрафу.
Відносини, пов`язані з притягненням до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції шляхом накладення штрафів та їх стягнення у судовому порядку органами Антимонопольного комітету України, не є господарськими (або цивільними) відносинами, оскільки в даному випадку орган Антимонопольного комітету України не виступає як суб`єкт господарсько-правових (або цивільно-правових) відносин, а реалізує повноваження, встановлені законодавством про захист економічної конкуренції.
При застосуванні приписів статті 56 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (щодо стягнення з суб`єктів господарювання штрафу та пені у зв`язку з порушенням ними законодавства про захист економічної конкуренції) необхідно враховувати, що названий Закон не містить норм, які надавали б господарському суду право зменшувати розмір (а відтак і суму) стягуваних штрафу та/або пені (у разі їх правомірного нарахування). 
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 910/20661/16, від 22.01.2019 у справі №915/304/18, від 16.06.2022 у справі № 917/530/21.
Інші твердження апеляційної скарги, які зводяться до цитування рішень Європейського суду з прав людини, не містять обґрунтувань і конкретизації порушень зі сторони суду першої інстанції, які б мали бути враховані судом апеляційної інстанції, в зв`язку із чим відхиляються як такі, що мають декларативний характер.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що з огляду на чинність рішення адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 07.05.2024 № 65/32-р/к “Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу” у справі № 09-02/2022, позов Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України до Фізичної особи-підприємця Гусєва Анатолія Олександровича про стягнення 20641,56 грн пені підлягає задоволенню.
Апеляційний господарський суд при ухваленні даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях ЄСПЛ від 09.11.2004 у справі “Науменко проти України”, від 19.02.2009 у справі “Христов проти України” від 03.04.2008 у справі “Пономарьов проти України”, в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано.
ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі “Серявін та інші проти України” зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі “Трофимчук проти України” (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
На переконання колегії суддів, місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, надав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення по справі, судом установлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не встановлено.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2025 по справі №915/1365/25 необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гусєва Анатолія Олександровича - без задоволення.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
Керуючись ст. 129, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Гусєва Анатолія Олександровича на рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2025 по справі №915/1365/25 -залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.12.2025 по справі №915/1365/25 - залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.
Матеріали справи №915/1365/25 повернути до Господарського суду Миколаївської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
Постанову складено та підписано 04.05.2026, у зв`язку з перебуванням судді-учасника колегії суддів Діброви Г.І. з 13.04.2026 по 18.04.2026 у відрядженні та відпустці, а також перебуванням судді-учасника колегії суддів Ярош А.І. з 17.04.2026 по 01.05.2026 у відпустці.

Головуюча суддя: Н.М. Принцевська

Судді: Г.І. Діброва 

А.І. Ярош