печерський районний суд міста києва
Справа № 757/27609/26-п 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2026 року м. Київ

Суддя Печерського районного суду м. Києва Гречана С. І., розглянувши матеріали, які надійшли з Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про притягнення до адміністративної відповідальності, 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,
за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ст. 122-4 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -
В С Т А Н О В И В :
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 663262 від 21 квітня 2026 року, 21 квітня 2026 року о 22 год 40 хв у місті Києві по вул. Липській, 5, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN, державний номерний знак НОМЕР_2 , під час руху не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного інтервалу, унаслідок чого допустив наїзд на припаркований транспортний засіб BMW, державний номерний знак НОМЕР_3 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим було порушено вимоги підпункту «б» пункту 2.3 та пункту 13.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за статтею 124 КУпАП.
Крім того, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 663267 від 21 квітня 2026 року встановлено, що після вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 , будучи її учасником, залишив місце пригоди, чим порушив вимоги підпункту «а» пункту 2.10 Правил дорожнього руху та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 122-4 КУпАП.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Заяв про відкладення розгляду справи чи інших процесуальних клопотань до суду не надходило.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що сторони судового провадження повинні проявляти належну процесуальну сумлінність, виявляти зацікавленість у перебігу розгляду справи та добросовісно користуватися наданими їм процесуальними правами. Особа не може отримувати переваги від власної пасивної поведінки чи безпідставного ухилення від участі у судовому розгляді.
Враховуючи належне повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про дату, час та місце судового засідання, відсутність повідомлень про поважні причини неявки, клопотань про відкладення розгляду справи, а також достатність наявних у матеріалах справи доказів для її вирішення по суті, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності ОСОБА_1 .
Беручи до уваги строки розгляду справ про адміністративні правопорушення, встановлені статтями 277, 277-2 КУпАП, а також принцип розумності строків судового провадження, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Дослідивши протоколи про адміністративні правопорушення, письмові матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до таких висновків.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, встановлений порядок управління та за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з частиною другою статті 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Правила дорожнього руху, затверджені відповідно до Закону України «Про дорожній рух», визначають єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, а їх дотримання є обов`язковим для всіх учасників дорожнього руху.
Відповідно до підпункту «б» пункту 2.3 ПДР, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Згідно з пунктом 13.1 ПДР, водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Як убачається з досліджених судом матеріалів справи, 21 квітня 2026 року о 22 год 40 хв у місті Києві по вул. Липській, 5 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом VOLKSWAGEN, державний номерний знак НОМЕР_2 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного інтервалу та допустив наїзд на припаркований транспортний засіб BMW, державний номерний знак НОМЕР_3 , унаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Зазначеними діями він порушив вимоги підпункту «б» пункту 2.3 та пункту 13.1 Правил дорожнього руху.
Крім того, матеріалами справи встановлено, що після вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 , будучи її учасником, залишив місце події, чим порушив вимоги підпункту «а» пункту 2.10 Правил дорожнього руху.
Вказані обставини були встановлені під час проведення розшукових заходів щодо встановлення місцезнаходження транспортного засобу VOLKSWAGEN, державний номерний знак НОМЕР_2 , та його водія ОСОБА_1 , що підтверджується рапортом інспектора відділу розшуку та опрацювання матеріалів ДТП Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції Мерзлюка М. без номера.
Також матеріали справи свідчать, що після залишення місця дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 неодноразово викликався до Управління патрульної поліції у місті Києві для складання адміністративних матеріалів, однак за викликами без поважних причин не з`явився. Зазначене підтверджується листами начальника відділу розшуку та опрацювання матеріалів ДТП Управління патрульної поліції у місті Києві Городька С. від 27 квітня 2026 року щодо викликів на 07 та 11 травня 2026 року.
На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124 та 122-4 КУпАП, судом досліджено сукупність належних і допустимих письмових та електронних доказів, а саме: протоколи про адміністративні правопорушення серії ЕПР1 № 663262 та серії ЕПР1 № 663267 від 11 травня 2026 року; схему дорожньо-транспортної пригоди від 21 квітня 2026 року, якою, зокрема, зафіксовано характер та обсяг механічних пошкоджень транспортного засобу BMW, державний номерний знак НОМЕР_3 ; письмові пояснення водія зазначеного транспортного засобу ОСОБА_2 від 21 квітня 2026 року та свідка ОСОБА_3 від 21 квітня 2026 року; відеозаписи та фотоматеріали, з яких убачається причетність транспортного засобу VOLKSWAGEN, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 до дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 21 квітня 2026 року.
Оцінивши кожний доказ окремо та всі докази в їх сукупності відповідно до вимог статті 252 КУпАП, суд доходить висновку, що вони є належними, допустимими, достовірними та взаємно узгоджуються між собою. Зазначені докази у своїй сукупності беззаперечно підтверджують факт порушення ОСОБА_1 вимог підпункту «б» пункту 2.3, пункту 13.1 та підпункту «а» пункту 2.10 Правил дорожнього руху, а також наявність у його діях складів адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124 та 122-4 КУпАП.
Відповідно до частини другої статті 36 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним органом (посадовою особою), адміністративне стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне з них.
Вирішуючи питання про вид адміністративного стягнення, суд виходить із вимог статей 23, 33 та частини другої статті 36 КУпАП, відповідно до яких адміністративне стягнення має бути справедливим, індивідуалізованим, співмірним характеру вчинених правопорушень та достатнім для досягнення мети адміністративної відповідальності, а саме виховання особи в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Суд бере до уваги, що ОСОБА_1 вчинив не одне, а два взаємопов`язані адміністративні правопорушення. Спочатку, порушивши вимоги пункту 2.3 «б» та пункту 13.1 Правил дорожнього руху, допустив наїзд на припаркований транспортний засіб, чим спричинив дорожньо-транспортну пригоду та майнову шкоду іншому учаснику дорожнього руху. Надалі, усвідомлюючи факт своєї причетності до дорожньо-транспортної пригоди, всупереч вимогам пункту 2.10 Правил дорожнього руху залишив місце пригоди, не виконавши покладених законом обов`язків учасника дорожньо-транспортної пригоди.
Суд оцінює такі дії як свідоме нехтування вимогами законодавства у сфері безпеки дорожнього руху. Саме залишення місця дорожньо-транспортної пригоди свідчить про прагнення особи уникнути належного документування обставин події та відповідальності за наслідки власних дій, істотно ускладнює встановлення фактичних обставин пригоди, своєчасне оформлення матеріалів, захист прав інших учасників дорожнього руху та належне здійснення адміністративного провадження.
Крім того, після вчинення дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 неодноразово викликався працівниками Управління патрульної поліції у місті Києві для складання адміністративних матеріалів, однак без поважних причин до органу поліції не з`являвся, що підтверджується матеріалами справи. Така поведінка свідчить про відсутність належного ставлення до виконання процесуальних обов`язків, небажання сприяти встановленню всіх обставин справи та демонструє зневажливе ставлення до вимог закону.
Обставин, які відповідно до статей 34, 35 КУпАП пом`якшують або обтяжують відповідальність, судом не встановлено. Разом із тим характер вчинених правопорушень, їх сукупність, спосіб поведінки особи після дорожньо-транспортної пригоди, а також ставлення правопорушника до виконання покладених законом обов`язків свідчать про підвищений ступінь суспільної шкідливості вчиненого адміністративного проступку.
Суд також враховує, що безпека дорожнього руху є одним із пріоритетних об`єктів правової охорони, а дотримання водіями вимог Правил дорожнього руху має фундаментальне значення для забезпечення життя, здоров`я та майнових прав інших учасників дорожнього руху. Особа, яка після вчинення дорожньо-транспортної пригоди залишає місце події та фактично ухиляється від виконання встановлених законом обов`язків, створює додаткові ризики для належного функціонування механізму захисту прав потерпілих та невідворотності юридичної відповідальності.
За таких обставин суд доходить висновку, що застосування до ОСОБА_1 менш суворого адміністративного стягнення, ніж позбавлення права керування транспортними засобами, не забезпечить досягнення мети адміністративної відповідальності, визначеної статтею 23 КУпАП, не відповідатиме принципу справедливості та не матиме належного превентивного впливу.
Враховуючи характер і сукупність вчинених адміністративних правопорушень, спосіб їх вчинення, поведінку особи після дорожньо-транспортної пригоди, ступінь вини, дані про особу правопорушника, а також необхідність забезпечення належного рівня безпеки дорожнього руху та запобігання вчиненню нових правопорушень, суд приходить до переконання, що адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців є необхідним, достатнім, пропорційним та таким, що повною мірою відповідатиме завданням адміністративного провадження.
Суд не вбачає підстав для застосування до правопорушника адміністративного стягнення у виді штрафу, оскільки з урахуванням конкретних обставин справи та поведінки особи після вчинення дорожньо-транспортної пригоди такий вид стягнення не буде відповідати принципам індивідуалізації покарання, справедливості та пропорційності і не забезпечить досягнення мети адміністративної відповідальності.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 122-4, 124, 283-287 КУпАП, -
П О С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні правопорушень, передбачених ст. 124 та ст. 122-4 КУпАП, і призначити йому адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) місяців.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок.
Відповідно до ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 308 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. При примусовому виконанні постанови про стягнення штрафу з порушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік правопорушень.
Строк пред`явлення постанови до виконання становить 3 (три) місяці.
Постанову після набрання нею законної сили направити до Управління патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції для виконання.
Апеляційна скарга може бути подана до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Світлана ГРЕЧАНА