ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 червня 2026 року м. Житомир справа № 240/3786/26
категорія 106030200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Токаревої М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , в якій просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень ОСОБА_1 на підставі абзацу 4 пункту 4 постанови КМУ від 11.02.2025 № 153;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити одноразову грошову винагороду ОСОБА_1 у повному обсязі у розмірі 1 млн. гривень на підставі абзацу 4 пункту 4 постанови КМУ від 11.02.2025 № 153 на розрахунковий рахунок позивача.
В обґрунтування позову зазначає, що фактів доведення притягнення позивача до кримінальної або дисциплінарної відповідальності у зв`язку із самовільним залишенням місця дислокації частини, Військовою частиною НОМЕР_1 , не надано. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 станом на теперішній час проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Протиправні дії відповідача щодо відмови позивачу у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн гривень згідно Постанови № 153 слугували підставою для звернення до суду із цим позовом.
Ухвалою суду вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
До суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача заперечив проти задоволення позову та зауважив, що позивача звільнено від кримінальної відповідальності та закрито кримінальне провадження з нереабілітуючих підстав. На підставі клопотання прокурора, проти якого не заперечував Позивач, ухвалою Маневицького районного суду Волинської області ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ч. 5 ст. 401 Кримінального кодексу України, а кримінальне провадження на підставі п. 1 ч. 2, ч. 8, 11 ст. 284 КПК України закрито. Поміж іншого, Позивача неодноразово було притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно наказів командира військової частини НОМЕР_3 (з основної діяльності) від 01.07.2024 № 418 та від 28.02.2025 № 96, з накладенням дисциплінарного стягнення у вигляді догани та суворої догани, відповідно. З огляду на викладене та в цілому, виходячи з мети урядового акту, є очевидним, що Кабінет Міністрів України розуміючи можливість звільнення військовослужбовців від кримінальної відповідальності (покарання) на підставі положень статті 401 Кримінального кодексу України за фактично вчинені і доведенні при судовому розгляді справи злочини, передбаченні статтею 407, 408 Кримінального Кодексу України, обрав саме таке формулювання положень пункту 4 Постанови № 153, для виключення можливості виплати таким особам 1 млн гривень
Згідно з ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
29 серпня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уклав контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу.
ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_4 від 27.12.2024.
Відповідно довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російською Федерації проти України виданої Військовою частиною НОМЕР_3 від 16.04.2024 № 277/В ОСОБА_1 в період з 13.10.2023 по 06.12.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи у с. Караїчне, Харківська область, м. Часів Яр, Донецька область.
Довідкою від 20.07.2025 № 2604, виданою Військовою частиною НОМЕР_5 , підтверджено, що ОСОБА_1 в період з 09.12.2023 по 19.04.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Донецькій області, Краматорський район, Лиманська міська ТГр.
25.11.2025 представник ОСОБА_1 направив адвокатський запит до командування Військової частини НОМЕР_1 з проханням надати інформацію, які саме дії виконувалися для отримання позивачем грошової винагороди у розмірі одного мільйону гривень згідно Постанови Кабінету Міністрів України № 153 від 11.02.2025.
На адвокатський запит від Військової частина НОМЕР_1 листом за вих. № 1663/11358 від 23.12.2025 повідомила про те, що позивач позбавлений можливості участі в експерементальному проекті щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану. Свою відмову у виплаті грошової винагороди у розмірі одного мільйону гривень згідно Постанови № 153 Військова частина мотивувала тим, що позивач 10.05.2024 самовільно залишив місце дислокації Військової частини НОМЕР_3 (без зброї), про що військовою частиною було направлено повідомлення до органу досудового розслідування
Вважаючи вказану відмову протиправною, позивач звернувся із позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ), норми якого суд застосовує в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин.
За змістом ч.1, ч.3 ст.1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною шостою ст.2 Закону №2232-XII визначені види військової служби, зокрема, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також інші види.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч.14 ст.2 Закону №2232-XII).
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону 2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів, як це передбачено ч.1 ст.9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII)).
За правилами ч.2 ст.9 Закону №2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною 4 ст. 9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
11.02.2025 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №153 "Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану", пунктом 2 якої затверджений Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану та форму контракту про проходження громадянами України віком від 18 до 25 років військової служби у Збройних Силах України, Національній гвардії України та Державній прикордонній службі України на посадах осіб рядового складу (далі Постанова №153).
Пунктом 3 Постанови №153, чинної станом на час виникнення спірних відносин установлено, що учасникам експериментального проекту є: громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу.
Відповідно до пункту 4 Постанови №153 особам рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 р. №64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. №2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень;
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Отже, із аналізу норм Постанови №153, тобто станом на час проходження позивачем військової служби, слідує, що особам рядового, сержантського і старшинського складу, які у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу, зокрема, до Збройних Сил, проходять військову службу під час воєнного стану та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. грн.
У свою чергу, військовослужбовцям, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності Постановою №153, у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни винагорода виплачується в повному обсязі.
Таким чином, одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 000000 грн виплачується військовослужбовцям рядового, сержантського та старшинського складу, які були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану у віці до 25 років, проходять службу, брали безпосередню участь у бойових діях не менше шести місяців.
У разі поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, винагорода виплачується в повному обсязі у разі, якщо військовослужбовець брав безпосередню участь у бойових діях строком менше шести місяців.
Варто зауважити, що така винагорода виплачується військовослужбовцям за умови, якщо вони не були притягнуті до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення.
Згідно з п.14 ч.1 ст.3 Кримінального процесуального кодексу України притягнення до кримінальної відповідальності стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.
Відповідно до ч.1 ст.278 Кримінального процесуального кодексу України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Як встановлено судом, ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 31.10.2024 звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, на підставі ч.5 ст.401 КК України. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 за вчинення злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, закрито.
Відтак, у зв`язку з наявністю закритого кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, відповідачем відмовлено у встановленні та нарахуванні винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України № 153 від 11.02.2025.
Так, суд наголошує, що звільнення від кримінальної відповідальності за нереабілітуючими обставинами це завершення кримінального провадження без винесення обвинувального вироку, але за умови, що вина особи фактично підтверджена.
Більш того, відповідно до ухвали Маневицького районного суду Волинської області від 31.10.2024 ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем за контрактом Військової частини НОМЕР_3 Збройних Сил України, перебуваючи на посаді стрільця - снайпера 1 відділення спеціального призначення 1 взводу спеціального призначення 1 роти спеціального призначення Військової частини НОМЕР_3 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України „Про оборону України, ч. 1 ст. 1 Закону України „Про військовий обов`язок і військову службу, ст.ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не бажаючи переносити труднощі військової служби, о 8 годині 00 хвилин 13 травня 2024 року, не маючи наміру назавжди ухилитися від проходження військової служби, не отримавши дозволу відповідного командира (начальника), самовільно залишив Військову частину НОМЕР_3 , яка тимчасово розташовувалась за адресою: АДРЕСА_1 , та в період з 13 травня 2024 року по 11 жовтня 2024 року був відсутній на службі без поважних причин, а службовий час проводив на власний розсуд, не пов`язуючи з обов`язками військової служби.
Кримінальне провадження було закрите ухвалою суду від 31.10.2024 не через відсутність складу злочину, а на підставі ч. 5 ст. 401 КК України (звільнення від відповідальності у зв`язку з добровільним поверненням на службу), що підтверджує винуватість особи.
Відтак, відповідною ухвалою суду підтверджено вину ОСОБА_1 у вчиненні дій, які кваліфіковані за ч.5 ст.407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.
З огляду на зазначене суд вважає помилковими доводи представника позивача, що позивач не притягувався до кримінальної відповідальності.
Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Оскільки, Кабінет Міністрів України конкретизував суб`єктів, на яких розповсюджуються указані приписи, а саме тих, які були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, тому у суду відсутні підстави для розширеного тлумачення вказаних приписів Постанови № 153, оскільки Кабінет Міністрів України безпосередньо визначив всі умови за яких надається винагорода у розмірі 1000000 гривень.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина 2 статті 19 Конституції України).
На момент виникнення спірних правовідносин, суд вважає, що відповідач, який зобов`язаний діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, не мав законодавчих підстав для виплати позивачу спірної винагороди.
Тому суд дійшов висновку про те, що відповідачем у спірних правовідносинах не було прийнято (вчинено) протиправних рішень, дій чи бездіяльності.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України суд - 

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_6 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_7 ) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева

25.06.26