ПОСТАНОВА 
Іменем України

29 червня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 405/815/24
провадження № 22-ц/4809/1037/26 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,
за участі секретаря – Бойко В. В.,
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – Військова частина НОМЕР_1 , 
третя особа - Міністерство оборони України,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Подільського районного суду м. Кропивницького від 25 лютого 2026 року у складі судді Шевченко І. М. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст вимог позовної заяви

В лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 та просив стягнути на свою користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.
Позовна заява мотивована тим, що позивач, проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та безпосередньо беручи участь у бойових діях, отримав бойові травми, зокрема вибухову травму, акубаротравму та струс головного мозку, після чого неодноразово проходив стаціонарне лікування. 
Окрім наслідків отриманих поранень, ОСОБА_1 страждає на низку інших захворювань, які суттєво погіршують його стан здоров`я, спричиняють постійний фізичний біль та унеможливлюють повноцінне виконання військових обов`язків. 
Незважаючи на наявність медичних документів, що підтверджують необхідність лікування, проходження військово-лікарської комісії та надання спеціалізованої медичної допомоги, командування військової частини відмовилося прийняти відповідний рапорт позивача, а в подальшому не розглянуло направлений поштою рапорт про надання медичної допомоги та проходження ВЛК і не надало жодної відповіді.
Такі дії (бездіяльність) військової частини були оскаржені до адміністративного суду та рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 340/6595/23 бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо нерозгляду рапортів позивача була визнана протиправною, а відповідача зобов`язано їх розглянути. 
Однак навіть після набрання цим рішенням законної сили військова частина його не виконала, рапорт про надання медичної допомоги не розглянула, направлення на лікування та проходження військово-лікарської комісії не видала, у зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості своєчасно отримати належне лікування, що призвело до подальшого погіршення його стану здоров`я.
ОСОБА_1 вважає, що така тривала протиправна бездіяльність відповідача порушує його гарантоване Конституцією України право на охорону здоров`я та медичну допомогу, суперечить вимогам Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Положення про військово-лікарську експертизу. 
Внаслідок неправомірної поведінки відповідача позивач зазнав значних моральних страждань, оскільки був змушений неодноразово звертатися із проханнями про надання медичної допомоги, гарантованої державою, відчував безпорадність, приниження, глибоке почуття несправедливості, постійну тривогу за стан свого здоров`я та невизначеність щодо можливості отримання необхідного лікування. 
Крім фізичних страждань, така бездіяльність негативно вплинула на його честь, гідність, психологічний стан та ділову репутацію як військовослужбовця, як наслідок ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції 

Рішенням Подільського районного суду м. Кропивницького від 25 лютого 2026 року позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про відшкодування моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 25 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з Військової частини НОМЕР_2 на користь держави судові витрати по справі в сумі 665,60 грн.
В решті позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивач під час проходження військової служби отримав бойові травми та потребував медичної допомоги, у зв`язку з чим подав до військової частини рапорт про направлення на лікування та проходження військово-лікарської комісії.
Відповідач не розглянув поданий рапорт та не надав жодної відповіді, а рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду, яким таку бездіяльність було визнано протиправною та зобов`язано військову частину розглянути рапорт, після набрання ним законної сили також не виконано. 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що протиправна бездіяльність відповідача порушила права ОСОБА_1 , спричинила йому моральні страждання, почуття несправедливості та необхідність докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав, що є підставою для відшкодування моральної шкоди відповідно до статей 23 ЦК України та 56 Конституції України. 
Водночас, врахувавши характер правопорушення, тривалість порушення, глибину моральних страждань, принципи розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції визнав заявлений розмір відшкодування завищеним і визначив справедливим розмір компенсації у сумі 25 000 грн. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 , яка є правонаступником Військової частини НОМЕР_2 , просить скасувати рішення Подільського районного суду м. Кропивницького від 25.02.2026 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, щосуд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди. 
ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральної шкоди, її характеру, глибини душевних страждань, а також причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю військової частини та заявленими моральними переживаннями.
Суд першої інстанції безпідставно поклав в основу рішення лише суб`єктивні твердження позивача про почуття несправедливості та приниження, не підтверджені жодними об`єктивними доказами.
При цьому, призначена у справі судова психологічна експертиза не була проведена через невиконання позивачем вимог експерта, зокрема ненадання необхідних матеріалів, неявку для проведення дослідження та несплату вартості експертизи, а тому відсутні докази, які б підтверджували наявність моральних страждань або змін у психологічному стані позивача. 
Суд першої інстанції не врахував критерії оцінки моральної шкоди, визначені судовою практикою, не навів належного обґрунтування розміру присудженої компенсації та фактично визнав доведеними обставини, які не підтверджені доказами. 

Відзив на апеляційну скаргу

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи апеляційним судом

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 08 квітня 2026 року у справі залучено до участі у справі Військову частину НОМЕР_1 як правонаступника Військової частини НОМЕР_2 .
В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача адвокат Зарецький І. Г. підтримав доводи апеляційної скарги.
ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з судовою повісткою.
Представник ОСОБА_1 адвокат Охременко А. В. повідомлявся через його електронний кабінет, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу. 
Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Оскільки позивач про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, суд вирішив розглядати справу без його участі осіб, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 та під час безпосередньої участі у бойових діях отримав бойові травми. 
Зокрема, 06.05.2022 під час виконання бойового завдання він зазнав вибухової травми, акубаротравми та струсу головного мозку, що підтверджується первинною медичною документацією. 
Після отриманого поранення позивач проходив лікування у госпітальній групі Військової частини НОМЕР_3 , а також двічі перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Кіровоградської обласної ради», де йому було встановлено відповідні діагнози та надано медичну допомогу, що підтверджується виписками з медичної документації.
14.07.2023 позивач звернувся до командування Військової частини НОМЕР_2 з рапортом про надання медичної допомоги, додавши до нього медичні документи, які підтверджували необхідність лікування, проте вказаний рапорт залишився без розгляду, жодного рішення за результатами його розгляду прийнято не було, а відповіді позивачу не надано.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.10.2023, яке набрало законної сили 11.11.2023, бездіяльність Військової частини НОМЕР_2 щодо нерозгляду рапортів ОСОБА_1 , у тому числі рапорту про надання медичної допомоги, визнано протиправною та покладено на військову частину обов`язок їх розглянути. 

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Положеннями статей 15, 16 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Спірні правовідносини стосуються захисту права військовослужбовця, наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої, як стверджував позивач, внаслідок бездіяльності військової частини, у якій він проходив військову службу.
Відповідно до положень статті 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.
За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Таким чином, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини особи, яка завдала шкоду (завдавача шкоди). Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22 квітня 2024 року у справі № 279/1834/22 зазначав, що тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність від порушення цивільного права особи.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.
У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.
Разом з тим, положеннями частини другої статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).
У постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, від 24 січня 2024 року у справі № 755/3443/21, а також постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 зазначено, що завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.
Протиправність поведінки заподіювача моральної шкоди - це поведінка, яка заборонена законом, а протиправна бездіяльність - невчинення особою дій, які вона зобов`язана за законом вчинити. Це протиправні як дія і бездіяльність, так і рішення. Бездіяльність протиправна, якщо особа повинна була вчинити дію, але не вчинила.
Причинний зв`язок з`ясовується між причиною, тобто протиправністю поведінки, та шкодою, як наслідком. Заподіювач несе відповідальність лише за ту шкоду, яка є наслідком саме його поведінки. Це відповідає концепції причини-умови, яка існує у праві. Тобто, зміст причинного зв`язку полягає у тому, що вчинена неправомірна дія є головною причиною, яка призвела до завдання моральної шкоди.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
У цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».
Матеріалами справи підтверджується, що згідно копії військового квитка серії НОМЕР_4  ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 (том 1 а. с. 9). 
Під час проходження військової служби та безпосередньої участі у бойових діях позивач отримав травми та поранення, зокрема, 06.05.2022 в ході виконання бойового завдання ОСОБА_1 отримав вибухову травму, акубаротравму, струс головного мозку, що підтверджується первинною медичною карткою від 06.05.2022 (том 1 а. с. 13-15).
З 07.05.2022 по 12.05.2022 ОСОБА_1 перебував на лікуванні у госпітальній групі військової частини НОМЕР_3 , що підтверджується виписним епікризом № 446 (том 1 а. с. 16).
З 09.06.2022 по 27.06.2022 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Кіровоградської обласної ради» з діагнозом: ВТ 06.05.2022, ЗЧМТ, струс головного мозку, церебростенічний, цефалгічний, вестибулопатичний, астено-невротичний синдроми, акубаротравма, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №2089 та довідкою №2008 від 27.06.2022 (том 1 а. с. 17, 18).
З 28.07.2022 по 11.08.2022 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Обласний клінічний госпіталь ветеранів війни Кіровоградської обласної ради» з діагнозом: стан після ВТ (06.05.2022, ЗЧМТ, струс головного мозку, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №2733 та довідкою №2557 від 29.07.2022 (том 1 а. с. 19, 20).
Позивач звертався до командування військової частини НОМЕР_2 з рапортом про надання медичної допомоги від 14.07.2023 до якого додав копії медичних документів, що підтверджують необхідність у лікуванні (том 1 а. с. 21).
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.10.2023 визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , що полягає у відмові розглянути рапорти ОСОБА_1 про недовіру до командування, переведення від 14.07.2023 та про надання медичної допомоги від 14.07.2023, зобов`язано військову частину НОМЕР_2 розглянути рапорти ОСОБА_1 про недовіру до командування, переведення від 14.07.2023 та про надання медичної допомоги від 14.07.2023 (том 1 а. с. 22-23).
На підтвердження доводів щодо фактичного виконання рішення адміністративного суду відповідачем до суду апеляційної інстанції були надані докази, які долучені судом до матеріалів справи, зокрема, постанови головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Кіровоградській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 18.04.2024 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого у справі № 340/6595/23, та від 10.05.2024 про зупинення виконавчих дій у вказаному виконавчому провадженні (том 2 а. с. 46-47).
Крім того відповідачем було надано лист Військової частини НОМЕР_1 № 857/9016 від 15.11.2025, адресований ОСОБА_1 , в якому зазначено, що на підставі рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2023 року розглянуто рапорт позивача від 14.07.2023 про переведення до іншої військової частини, проте у зв`язку з тим, що сержант ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив військову частину, прийняти рішення щодо переведення до іншої військової частини неможливо (а. с. 48).
За змістом ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Мотивуючи неподання зазначених доказів до суду першої інстанції, відповідач посилався на те, що 26.09.2025 на виконання директиви командира військової частини НОМЕР_5 від 21.06.2025 № Д-38/ДСК військові частини НОМЕР_2 та НОМЕР_1 переформовано у військову частину НОМЕР_1 , з анулюванням умовного найменування військової частини « НОМЕР_2 » та ідентифікаційного коду «00046806», а тому реорганізаційні заходи стосовно первісного відповідача – військової частини НОМЕР_2 унеможливлювали подання до суду доказів стосовно виконання рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.10.2023 у справі № 340/6595/23.
Враховуючи наведені обставини, суд визнав поважними причини неподання відповідачем зазначених доказів до суду першої інстанції, у зв`язку з чим ухвалив прийняти їх як додаткові докази та долучити до матеріалів справи.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що внаслідок протиправної бездіяльності військової частини, яка полягала у нерозгляді його рапорту про надання медичної допомоги та подальшому невиконанні рішення адміністративного суду про обов`язок розглянути такий рапорт, він був позбавлений можливості своєчасно отримати необхідне лікування та пройти військово-лікарську комісію, що порушило гарантоване законом право на охорону здоров`я та медичну допомогу, спричинило моральні страждання, почуття безпорадності, приниження, несправедливості, постійну тривогу за стан свого здоров`я.
Аналізуючи викладене, суд вважає, що саме по собі визнання адміністративним судом бездіяльності військової частини протиправною не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди. 
Верховний Суд уже зауважував, що саме лише задоволення адміністративного позову не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між діями/бездіяльністю органу державної влади та заподіяною шкодою. Причинний зв`язок, як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяння збитків, між протиправною поведінкою та шкодою виражається в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Зокрема, доведенню підлягає, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, безумовним наслідком такої протиправної поведінки (постанова Верховного Суду від 06 травня 2024 року в справі № 295/11824/23).
Не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17).
У даній категорії справ на позивача покладено обов`язок довести не лише факт протиправної поведінки відповідача, а й наявність моральної шкоди, її характер та причинний зв`язок між бездіяльністю відповідача і такими стражданнями.
Проте матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б об`єктивно підтверджували заподіяння позивачу моральної шкоди саме внаслідок нерозгляду його рапорту. На підтвердження своїх вимог позивач посилався виключно на власні пояснення щодо переживань, почуття несправедливості, тривоги та безпорадності, які самі по собі не можуть свідчити про наявність моральної шкоди у розумінні статті 23 ЦК України.
При цьому призначена ухвалою суду першої інстанції психологічна експертиза, яка могла б підтвердити наявність моральної шкоди та причинний зв`язок із діями відповідача, не була проведена через невиконання позивачем вимог експертної установи. 
Таким чином, позивач не виконав покладений на нього статтями 12, 81 ЦПК України обов`язок щодо доказування обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.
Крім того, наявні у справі медичні документи підтверджують факт отримання позивачем бойових травм та проходження лікування, однак не свідчать про те, що його моральні страждання або погіршення стану здоров`я є наслідком саме бездіяльності відповідача щодо розгляду рапорту. Відтак причинний зв`язок між протиправною бездіяльністю військової частини та заявленою моральною шкодою належними доказами не підтверджений.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено наявності всіх необхідних елементів цивільно-правової відповідальності, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відсутні.
Розглядаючи позов, суд першої інстанції безпідставно визнав доведеним факт заподіяння позивачу моральної шкоди лише з огляду на встановлену адміністративним судом протиправність бездіяльності відповідача. При цьому суд не встановив належними доказами наявності моральної шкоди та причинного зв`язку між нею і діями відповідача, не надав належної оцінки відсутності висновку психологічної експертизи та фактично поклав в основу рішення лише пояснення позивача, чим неправильно застосував норми матеріального права та порушив вимоги щодо оцінки доказів.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права згідно пунктів 3 та 4 частини першої статті 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.
За таких обставин, апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 підлягає задоволенню, рішення Подільського районного суду м. Кропивницького від 25 лютого 2026 року скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування моральної шкоди.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).
За змістом п. 12 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, - у справах, пов`язаних з виконанням військового обов`язку, а також під час виконання службових обов`язків.
Оскільки ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п. 12 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», сплачений за подання апеляційної скарги Військовою частиною НОМЕР_1 судовий збір у розмірі 363 грн 36 коп підлягає компенсації за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити.
Рішення Подільського районного суду м. Кропивницького від 25 лютого 2026 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування моральної шкоди відмовити.
Сплачений Військовою частиною НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) судовий збір у розмірі 363 (триста шістдесят три) грн 36 коп компенсувати за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 30.06.2026.

Головуючий суддя     С. І. Мурашко 
Судді        О. Л. Карпенко
О. І. Чельник