ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року 
м. Київ
cправа № 921/256/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Зуєва В.А. (головуючого), Берднік І.С., Міщенка І.С.
секретаря судового засідання - Дерлі І.І.
за участю представників сторін:
позивача - Штогрин М.П.
відповідача - Чемерис І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Акціонерного товариства "Тернопільобленерго"
на постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 (у складі колегії суддів: Кравчук Н.М. (головуючий), Прядко О.В., Скрипчук О.С.)
на додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.03.2026 (у складі колегії суддів: Кравчук Н.М. (головуючий), Прядко О.В., Скрипчук О.С.)
та рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.08.2025 (суддя Гевко В.Л.)
за позовом Акціонерного товариства "Тернопільобленерго"
до Акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Тернопільської філії Акціонерного товариства "Укртелеком"
про визнання договору укладеним

ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст та підстави позовних вимог
1.1. 24.04.2025 Акціонерне товариство "Тернопільобленерго" (далі - АТ "Тернопільобленерго", Позивач, Скаржник) звернулося до Господарського суду Тернопільської області з позовом до Акціонерного товариства "Укртелеком" в особі Тернопільської філії Акціонерного товариства "Укртелеком" (далі - АТ "Укртелеком", Відповідач) про визнання укладеним договору №175 від 20.02.2025 з доступу до опор повітряних ліній електропередавання напругою 0,4-10 кВ для розміщення на них проводів проводового мовлення (з додатками 1 та 2) між АТ "Тернопільобленерго" та АТ "Укртелеком" у редакції, запропонованій Позивачем (далі - Договір).
1.2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що АТ "Укртелеком", фактично розміщуючи свої технічні засоби на елементах інфраструктури АТ "Тернопільобленерго", використовує об`єкт доступу без достатніх правових підстав усупереч вимогам Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку електронних комунікаційних мереж" №1834-ІІІ від 7.02.2017 (далі - Закон №1834).
2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1. Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 11.08.2025, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 10.03.2026, у задоволенні позову відмовлено.
2.2. При ухваленні таких рішень суди виходили з того, що сторонами не досягнуто згоди щодо істотних умов Договору, а саме: доступу до інфраструктури (опор) АТ "Тернорпільобленерго" для розміщення проводів радіомовлення лише в населених пунктах, вказаних Відповідачем, де надаються послуги радіомовлення, та щодо підпункту 15 пункту 3.2, підпункту 13 пункту 3.4, пункту 4.9 та пункту 4.10 Договору. 
З огляду на недосягнення сторонами згоди щодо істотних умов Договору, суди дійшли висновку, що він не може бути визнаний укладеним у наведеній Позивачем редакції.
2.3. Додатковою постановою Західного апеляційного господарського суду від 30.03.2026 частково задоволено заяву АТ "Укртелеком" про ухвалення додаткового рішення про розподіл витрат на професійну правничу допомогу та стягнуто з АТ "Тернопільобленерго" 20 000 грн таких витрат з 30 000 заявлених.
3. Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи
3.1. Касаційне провадження у справі відкрито 04.05.2026 на підставі пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України.
3.2. У своїй касаційній скарзі Позивач просить Суд скасувати рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.08.2025, постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 та додаткову постанову цього суду від 30.03.2026 у справі № 921/256/25 і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю та визнати укладеним договір №175 від 20.02.2025 з доступу до опор повітряних ліній електропередавання напругою 0,4-10 кВ для розміщення на них проводів проводового мовлення (з Додатками 1 та 2) між АТ "Тернопільобленерго" та АТ "Укртелеком" у наданій редакції.
Позивач зазначає, що оскаржуваними судовими рішеннями фактично дозволено всупереч вимогам статті 16 Закону України № 1834-VIII та пункту 21 Правил надання доступу до інфраструктури об`єкта електроенергетики, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №853 від 18.07.2018 (далі - Правила), без укладення договору та безоплатно використовувати елементи інфраструктури об`єкта енергетики Позивача та з порушенням порядку доступу, встановленим зазначеними нормативними актами.
3.3. Доводами касаційної скарги Позивач визначив відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах, а саме статей 641, 648, 649 Цивільного кодексу України, Закону №1834-VІІІ та Правил у спорах щодо укладення договорів з доступу для надання доступу до інфраструктури спірного об`єкта доступу відповідно до вимог вказаного Закону.
За доводами Скаржника, Верховним Судом не сформовано правового висновку щодо питання, чи є відповідь про згоду укласти договір на інших умовах, ніж було запропоновано, відмовою від одержаної пропозиції і водночас новою пропозицією особі, яка зробила попередню пропозицію, якщо статтею 16 Закону №1834 встановлено порядок укладення договору, та сторона, яка отримала пропозицію, продовжує безпідставно використовувати у повному обсязі майно власника і при цьому недобросовісно зазначає у новій пропозиції інший перелік майна ніж той який уже використовує.
3.4. У відзиві на касаційну скаргу АТ "Укртелеком" просить Суд залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Водночас Відповідач заявляє про понесення ним витрат на правничу допомогу під час касаційного перегляду справи у розмірі 20 000 грн та повідомляє про надання розрахунку вказаної суми і підтверджуючих документів упродовж п`яти днів після ухвалення Судом рішення у справі.
4. Обставини, встановлені судами попередніх інстанцій
4.1. 29.12.2023 між Акціонерним товариством "Тернопільобленерго" (Власник) та Акціонерним товариством "Укртелеком" в особі Тернопільської Філії АТ "Укртелеком" (Замовник) було укладено договір № 792/6161712-413/23 з доступу до опор повітряних ліній електропередавання напругою 0,4 кВ для підвішування на них проводів проводового мовлення, терміном дії з 01.01.2024 до 31.12.2024. 
У зв`язку із закінченням строку дії вказаного договору АТ "Тернопільобленерго" 31.12.2024 надіслало на адресу АТ "Укртелеком" лист "Про укладення договору з доступу" з підписаними зі сторони Позивача примірниками договору №1118 від 24.12.2024 про користування опорами повітряних ліній електропередавання для розміщення проводів проводового мовлення та додатками: додаток 1 (договір в двох примірниках) та додаток 2 (копії актів інвентаризації опор ПЛ 0,4-10 кВ,) в двох примірниках.
4.2. У подальшому 29.01.2025 АТ "Тернопільобленерго" надіслало на адресу АТ "Укртелеком" лист "Про укладення договору з доступу", у якому просило договір, надісланий попереднім листом від 31.12.24, вважати недійсним та залишити його без розгляду у зв`язку зі здійсненням ним перерозподілу вартості періодичної плати за доступ до елементів інфраструктури об`єктів електроенергетики пропорційно кількості замовників. Позивач зазначив, що з 01.01.2025 плата за доступ до елементів інфраструктури об`єкта енергетики встановлюється у розмірі 10 грн за одну опору повітряних ліній електропередавання напругою 0,4-10 кВ згідно Методики визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта електроенергетики, затвердженої наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України № 622 від 10.12.2018, та при цьому повторно надіслав Відповідачу договір №1118 від 24.12.2024 у новій редакції.
4.3. 17.02.2025 АТ "Укртелеком" у відповідь на вказаний лист повідомило, що Тернопільська філія АТ "Укртелеком" надає послуги проводового радіомовлення, використовуючи інфраструктуру (опори) АТ "Тернопільобленерго", однак така послуга є збитковою. Враховуючи те, що абонентські радіоточки є технічними засобами оповіщення та інформування населення про загрозу виникнення або виникнення надзвичайної ситуації, Відповідач просив надати Тернопільській філії АТ "Укртелеком" доступ до інфраструктури (опор) АТ "Тернопільобленерго" для розміщення проводів радіомовлення лише в населених пунктах, де надаються такі послуги радіомовлення та, відповідно, змінити проект договору № 1118 від 24.12.2024.
Також Відповідач просив вилучити з цього проекту підпункт 15 пункту 3.2, підпункт 13 пункту 3.4, пункт 4.9 та пункт 4.10 як такі, що не відповідають формі, визначеній додатком 2 до Правил доступу до інфраструктури об`єкта електроенергетики, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2018 № 853 (зі змінами).
4.4. 20.02.2025 Позивач звернувся до Відповідача з листом № 927/55 "Щодо підписання договору з доступу (для проводового мовлення)", у якому повідомив, що розмір періодичної плати за доступ до елементів інфраструктури об`єктів електроенергетики з використанням несучої опори становить 10 грн на місяць. При демонтажі проводового мовлення відповідні зміни будуть внесені до додатків №1 та №2 до договору. Крім того зазначив, що у зв`язку з непідписанням договору, фактично відбувається позадоговірне використання опор повітряних ліній електропередавання для розміщення проводів проводового мовлення, що призводить до заподіяння збитків, тому АТ "Тернопільобленерго" наполягає на укладенні договору.
До листа долучено проект договору № 175 від 20.02.2025 з доступу до опор повітряних ліній електропередавання напругою 0,4-10кВ для розміщення на них проводів проводового мовлення.
4.5. 20.02.2025 АТ "Тернопільобленерго" та АТ "Укртелеком" було підписано проект Договору, зі сторони Замовника - з протоколом узгодження. Пунктом 1.1 запроектованого договору передбачено, що Замовник замовляє та оплачує, а Власник (Володілець) надає право доступу до опор повітряних ліній електропередавання напругою 0,4-10 кВ Власника для розміщення на них проводів проводового мовлення Замовника по ряду населених пунктів Тернопільської області.
Перелік повітряних ліній електропередавання напругою 0,4-10 кВ Власника, опори яких надані для доступу Замовнику для розміщення на них проводів проводового мовлення, відображений у додатку 1, що є невід`ємною частино Договору.
Відповідно до п. 2.1 договору вартість доступу за цим договором до однієї опори за місяць (розмір щомісячної оплати) становить 10 грн, в тому числі податок на додану вартість 1,67 грн на місяць. Розрахунок розміру щомісячної плати за доступ до опор повітряних ліній електропередавання напругою 0,4-10 кВ Власника для розміщення на них проводів проводового мовлення Замовника в Тернопільській області наведено в додатку 2, що є невід`ємною частиною Договору.
4.6. Згідно з пунктом 7.1 Договору він набирає чинності з дати його підписання сторонами та згідно з частиною третьою статті 631 Цивільного кодексу України поширює свою дію на правовідносини, які виникли між сторонами з 01.01.2025, та діє до 31.12.2025, а в частині оплати - до повного його виконання. Строк дії договору може бути продовжено в порядку, визначеному сторонами.
4.7. АТ "Укртелеком" 11.03.2025 листом № 10/07-04 з метою приведення запропонованого АТ "Тернопільобленерго" проекту договору №175 від 20.02.2025 у відповідність до форми, передбаченої додатком 2 до Правил доступу, а також з урахуванням того, що обсяг елементів інфраструктури доступу згідно вимог Закону №1834 визначається Замовником, надіслало Власнику інфраструктури Договір (окрім додатків 1 та 2), підписаний зі сторони АТ "Укртелеком" з Протоколом узгодження розбіжностей від 11.03.2025, та додатки 1 та 2 в новій редакції, запропонованій АТ "Укртелеком", з проханням підписати такі зі сторони Власника.
4.8. Згідно з вказаним Протоколом узгодження розбіжностей від 11.03.2025 до Договору з доступу №175 від 20.02.2025 Замовник (Відповідач) просив:
1. Узгодити розбіжності щодо наступних пунктів договору, зокрема: - викладення в новій редакції пункту 1.1 Договору наступного змісту: "Замовник замовляє, а Власник (Володілець) надає право доступу до опор повітряних ліній електропередавання напругою 0.4-10 кВ для розміщення на них проводів проводового мовлення Замовника (далі - доступ) по наступних населених пунктах Тернопільської області: м. Тернопіль, м. Бережани, м. Монастириська, м.Ланівці, м. Підгайці, сел. Козова"; - викладення в новій редакції підпункту 9 пункту 3.1 договору наступного змісту: "Змінювати ставку плати на підставах та у порядку визначених Методикою визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єктів електроенергетики, затвердженою Міненерго, та розмір щомісячної плати з урахуванням пунктів 2.7 і 2.8 цього договору"; - вилучення підпунктів та пунктів договору у редакції запропонованій Власником, як такі, що не відповідають формі, передбаченої додатком 2 до Правил надання доступу до інфраструктури об`єкта електроенергетики, затверджених Постановою КМУ № 853 від 18.07.2018 року, зокрема: - вилучення підпункту 15 пункту 3.2 договору наступного змісту "15) відшкодувати Замовнику збитки за пошкодження технічних засобів електронних комунікацій, розміщених на елементах інфраструктури об`єктів електроенергетики, що сталося з вини Власника (Володільця)"; - вилучення підпункту 13 пункту 3.4 договору наступного змісту "13) відшкодувати Власнику збитки у розмірі вартості використання елементів інфраструктури відповідного об`єкта Власника за кожен випадок самовільного використання елементів за весь час такого використання, виходячи з вартості використання, що діяла у відповідний період. Строк самовільного використання встановлюється від дати попереднього обходу лінії електропередач Власником, якщо Замовник не надасть Власнику підтвердження іншого строку самовільного використання"; - вилучення пункту 4.9 договору наступного змісту "4.9 За самовільне використання елементів інфраструктури об`єктів електроенергетики Замовник оплачує Власнику (Володільцю) штраф у розмірі 50% від вартості використання елементів інфраструктури відповідного об`єкта Власника (Володільця) за кожен випадок самовільного використання елементів за весь час такого використання, виходячи з вартості використання, що діяла у відповідний період. Строк самовільного використання встановлюється від дати попереднього обходу лінії електропередач Власником, якщо Замовник не надасть Власнику підтвердження іншого строку самовільного використання"; - вилучення пункту 4.10 договору наступного змісту "4.10 Збитки сплачуються Власнику (Володільцю) у повному розмірі. Замовник відшкодовує збитки (пп.13 п. 3.4 договору) незалежно від сплати штрафу (п.4.9 договору)".
2. Узгодження розбіжностей щодо додатків до договору шляхом викладення їх в новій редакції, запропонованій АТ "Укртелеком": додаток 1 "Перелік повітряних ліній електропередавання напругою 0.4-10 кВ АТ "Тернопільобленерго", опори яких надані для доступу Замовнику для розміщення на них проводів проводового мовлення в Тернопільській області в редакції, запропонованій АТ "Тернопільобленерго" сторонами не застосовується, додається до протоколу узгодження розбіжностей нова редакція додатку №1, запропонована АТ "Укртелеком"; додаток 2 "Розрахунок розміру щомісячної плати за доступ до опор повітряних ліній електропередавання напругою 0.4-10 кВ АТ "Тернопільобленерго" для розміщення на них проводів проводового мовлення Замовника в Тернопільській області" в редакції запропонованій АТ "Тернопільобленрго" не застосовується сторонами, додається до протоколу узгодження розбіжностей нова редакція цього додатку, запропонована АТ "Укрелеком".
4.9. АТ "Тернопільобленерго" листом № 1447/37 від 20.03.2025 відхилив нову пропозицію АТ "Укртелеком", викладену у Протоколі узгодження розбіжностей від 11.03.2025 до Договору №175 від 20.02.2025.
4.10. Наведені обставини, а саме відсутність досягнутої між сторонами згоди щодо умов Договору з доступу до об`єктів інфраструктури електроенергетики № 175 від 20.02.2025, стали підставою звернення Позивача до суду з позовом про визнання його укладеним у запропонованій редакції.
5. Позиція Верховного Суду
5.1. Заслухавши суддю-доповідача, присутніх у судовому засіданні представників сторін, дослідивши наведені у касаційній скарзі та відзиві на неї доводи, перевіривши правильність застосування господарськими судами норм матеріального і дотримання норм процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
5.2. Згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
5.3. Розкриваючи у статтях 6, 627 Цивільного кодексу України зміст засади свободи договору, законодавець визначає, що свобода договору полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів і погодженні умов договору.
Проте, закріпивши принцип свободи договору в Цивільному кодексі України, законодавець разом із тим передбачив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу 2 частини третьої статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14.05.2026 у справі № 904/4549/24.
5.4. Частиною третьою статті 179 Господарського кодексу України (чинного на момент виникнення спірних правовідносин та на день звернення до суду з позовом у цій справі) передбачено, що укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.
Частиною четвертою цієї ж статті передбачено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема:
- вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству;
- примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст;
- типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.
За змістом статті 181 Господарського кодексу України господарський договір укладається в порядку, встановленому Цивільним кодексом України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини третьої статті 184 Господарського кодексу України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.
Згідно з частиною першою статті 187 Господарського кодексу України спори, які виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.
5.5. Схожі за змістом правові норми містяться в статтях 648, 649 Цивільного кодексу України, до яких прямо відсилають положення статті 181 Господарського кодексу України.
5.6. Частиною першою статті 14 Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку електронних комунікаційних мереж" визначено права власника інфраструктури об`єкта доступу, серед яких, зокрема: вимагати укладення договору з доступу для надання доступу до інфраструктури відповідного об`єкта доступу (пункт 1); визначати плату за доступ, що розраховується згідно з відповідною методикою визначення плати за доступ до елементів інфраструктури об`єкта доступу, затвердженою відповідним державним органом (пункт 2); укладати із замовником договір з доступу після досягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов договору з доступу (пункт 7).
У свою чергу стаття 16 цього Закону встановлює особливості укладення, зміни та розірвання договору з доступу та визначає, що доступ до інфраструктури об`єкта доступу здійснюється на підставі договору з доступу між власником інфраструктури об`єкта доступу та замовником, що укладається відповідно до законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.
5.7. В такий спосіб, з урахуванням системного тлумачення норм Цивільного та Господарського кодексів України, а також статей 14, 16 Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку електронних комунікаційних мереж" Суд доходить висновку про те, що право Позивача, як власника об`єкту інфраструктури, вимагати укладення та укладати спірний Договір прямо передбачено на законодавчому рівні, тому на правовідносини сторін у цій справі поширюється дія статей 648 та 649 Цивільного кодексу України.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що за змістом статті 14 Закону № 1834 законодавець передбачив в різних пунктах як право вимагати укладення договору, так і укладати договір з доступу після досягнення сторонами згоди щодо всіх його істотних умов.
Отже законодавець не продублював у різних пунктах статті 14 загальні положення про укладення договору, а фактично закріпив дві різні конструкції: 1) щодо обов`язковості укладення договору в силу закону та, відповідно, права власника об`єкту інфраструктури вимагати його укладення, в тому числі в судовому порядку; 2) щодо укладення договору в загальному порядку за умови досягнення згоди між сторонами з його істотних умов.
5.8. Відповідно до статті 648 та частини першої статті 649 Цивільного кодексу України зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов`язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту. Особливості укладення такого договору встановлюються актами цивільного законодавства. Розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом.
5.9. Таким чином, наведені правові норми додатково підтверджують необхідність укладення між Власником та Замовником Договору з доступу до опор повітряних ліній електропередавання та можливість передачі спору щодо його укладення у випадку недосягнення згоди щодо його істотних умов судом.
5.10. Як вже зазначалося, судами встановлено, що Позивач неодноразово направляв Відповідачу проекти договорів з додатками, а останній розглядав їх та надавав свої пропозиції. При цьому АТ "Укртелеком" наголошував, серед іншого, на збитковості утримання засобів проводового радіомовлення та на неможливості їх демонтажу.
Тобто між сторонами проводилася переддоговірна робота, проте за її наслідками Договір укладений так і не був, що зумовило звернення АТ "Тернопільобленерго" до суду з метою його укладення в судовому порядку.
5.11. Водночас господарські суди попередніх інстанцій, розглянувши спір та відмовивши у задоволенні позову, послались виключно на недосягнення сторонами істотних його умов, а отже не виконання вимог пункту 6 частини першої статті 14 Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку електронних комунікаційних мереж".
5.12. Із зазначеними висновками Суд не погоджується з огляду на наступне.
Колегія суддів звертає увагу на усталену судову практику щодо застосування положень статті 187 Господарського кодексу України у подібних правовідносинах (у контексті того, що визнання укладеним договору є належним способом захисту прав позивача у переддоговірних спорах і неприпустимості відмови у позові з формальних підстав), наведену у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.09.2020 у справі № 916/1423/18, а також на загальні висновки щодо застосування норм статей 6, 627 Цивільного кодексу України (у контексті дотримання принципів свободи договору та автономії волі його сторін, визначення договору як регулятора відносин сторін), викладені у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.09.2020 у справі № 916/1423/18, від 03.11.2023 у справі № 910/13599/21, від 15.11.2024 у справі № 905/20/23, від 19.12.2025 у справі № 915/222/24 та у постанові судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.09.2024 у справі № 916/1719/22.
5.13. Отже Суд звертає увагу на те, що сама по собі правова конструкція передачі спору щодо укладення договору на підставі рішення суду (як і внесення на його підставі змін до діючих договорів або їх розірвання) має місце, коли сторони не досягли згоди як до необхідності його укладення внаслідок відмови однієї з сторін від його укладення, так і не погодження однією з сторін окремих його істотних умов.
Іншими словами, звертаючись до суду з відповідним позовом, сторони (або сторона) договору прагнуть не констатації факту його укладення у випадку досягнення згоди щодо всіх його істотних умов, а вирішення спору, яке включає в себе визначення судом (з урахуванням вимог законодавства та позицій сторін) його істотних умов. При цьому кожна сторона має право обґрунтовувати та доводити свою позицію у справі з урахуванням принципів справедливості, добросовісності, розумності, диспозитивності, змагальності тощо.
Протилежний підхід призвів би до неможливості укласти договір (за наявності обов`язку щодо його укладення) за рішенням суду за наявності заперечень сторони щодо якоїсь його істотної умови, ухилення від його укладення внаслідок зловживанням цивільними правами, а отже нівелювання самої ідеї вирішення такого спору судом.
Водночас суди попередніх інстанцій зазначеного не врахували й, констатувавши відсутність між сторонами згоди щодо істотних умов договору, фактично самоусунулись від вирішення спору та не дослідили обґрунтованість доводів Позивача щодо укладення договору та його умов і відповідні заперечення Відповідача.
5.14. Відповідно до статті 14 Господарського процесуального кодексу України Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
5.15. Відповідно до пункту 5 частини четвертої статті 238, підпункту "в" пункту 3 частини першої статті 282 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення та постанови мають бути зазначені мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.
5.16. Як вбачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, наведені вимоги судами попередніх інстанцій дотримані не були, що стало наслідком відмови у задоволенні позову АТ "Тернопільобленерго" виключно з формальних підстав - непогодження сторонами істотних умов Договору.
Як наслідок, спір залишився не вирішеними, що суперечить як завданням господарського судочинства, так і загальним принципам цивільного законодавства.
5.17. За таких обставин Суд зауважує, що за належної оцінки судами доводів та доказів сторін могли мати місце інші висновки про обставини, що мають значення для вирішення цієї справи.
5.18. Отже суди попередніх інстанцій необґрунтовано відхилили відповідні доводи Скаржника, не дослідили докази, надані на підтвердження наведених ним обставин, чим допустили неналежне дотримання вимог статей 14, 74, 86 Господарського процесуального кодексу України, не дотримали повною мірою зазначених норм господарського процесуального законодавства в контексті оцінки доводів Позивача про наявність підстав для визнання Договору укладеним.
5.19. В такий спосіб доводи Позивача в цій частині знайшли своє часткове підтвердження в ході касаційного перегляду справи, що є достатньою підставою для скасування оскаржуваних судових рішень з огляду на вимоги частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України. 
5.20. За таких обставин інші доводи касаційної скарги Судом у цьому касаційному провадженні не досліджуються.
5.21. Щодо наведеної Скаржником підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів зазначає, що формування висновку щодо застосування положень статей 641, 648, 649 Цивільного кодексу України, Закону №1834 та Правил є передчасним, оскільки суди попередніх інстанцій не дослідили докази та не встановили фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому судові рішення у цій справі підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Крім того, формування правового висновку не може ставитись у пряму залежність від обставин конкретної справи та зібраних у ній доказів і здійснюватися поза визначеними статтею 300 Господарського процесуального кодексу України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.
5.22. Оскільки суд касаційної інстанції в силу імперативних приписів статті 300 Господарського процесуального кодексу України позбавлений процесуальної можливості з`ясовувати та встановлювати обставини, що мають значення для справи, а їх не дослідження судами попередніх інстанцій перешкоджає прийняттю законного та обґрунтованого рішення, колегія суддів приходить до висновку про необхідність направлення справи до суду першої інстанції на новий розгляд.
5.23. Всі зазначені Судом обставини підлягають повному та об`єктивному з`ясуванню під час нового розгляду справи, оскільки мають значення для прийняття законного рішення по суті спору.
5.24. Додатково колегія суддів звертає увагу на встановлену статтею 316 Господарського процесуального кодексу України обов`язковість вказівок, що містяться у цій постанові, для судів першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи, а також зазначає, що суди повинні неухильно додержуватися вимог про законність та обґрунтованість рішення у справі, яке повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі. 
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України, щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
5.25. В порядку obiter dictum за обставинами цього спору та доводами його учасників Суд звертає увагу, що доводи Скаржника про те, що внаслідок судових рішень у цій справі фактично дозволено без укладення договору та безоплатно використовувати елементи об`єкту інфраструктури, не відповідають дійсності з огляду на сам предмет та підстави позову, який переданий на вирішення суду. Отже фактично суди повинні вирішити спір з урахуванням позиції сторін та їх реальної потреби.
Водночас, особа не має права отримувати переваги або зиск від своєї неправомірної поведінки, а отже Позивач, у випадку доведення використання його об`єктів інфраструктури Відповідачем шляхом розміщення проводів проводового мовлення за відсутності укладеного договору, не позбавлений права пред`явити відповідний позов у порядку статей 1212-1214 Цивільного кодексу України та/або демонтувати (частково демонтувати) технічні засоби електронних комунікацій, розміщені на елементах інфраструктури об`єкта доступу без укладення договору з доступу відповідно до законодавства, крім випадків, передбачених частиною першою статті 19 цього Закону (пункт 6 частини першої статті 14 Закону України "Про доступ до об`єктів будівництва, транспорту, електроенергетики з метою розвитку електронних комунікаційних мереж").
5.26. Розглядаючи доводи касаційної скарги на додаткову постанову від 30.03.2026, колегія суддів звертається до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 21.05.2021 у справі № 905/1623/20, від 22.10.2019 у справі №922/2665/17, від 12.01.2021 у справі № 1540/4122/18, від 17.02.2021 у справі № 522/17366/13, від 25.03.2021 у справі № 640/15192/19 відповідно до яких норми статті 244 Господарського процесуального кодексу України вказують на те, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою та ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Тобто є актом правосуддя, яким вирішуються окремі процесуальні питання, що не були вирішені судом під час ухвалення судового рішення за результатами вирішення спору по суті. Таке рішення не вирішує/змінює спір сторін по суті, а також не містить висновків про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, не вирішує вимог, не досліджених у судовому засіданні щодо спору по суті.
У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 16.04.2018 у справі №923/631/15, від 20.12.2019 у справі №240/6150/18, від 23.01.2020 у справі №927/229/19, від 23.12.2021 у справі №925/81/21, від 26.06.2024 у справі № 916/3965/21.
5.27. В такий спосіб скасування первісного судового рішення за результатом розгляду касаційної скарги є самостійною підставою для скасування додаткового судового рішення.
5.28. Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування постанови Західного апеляційного господарського суду від 10.03.2026, то додаткова постанова цього суду від 30.03.2026 у справі №921/256/25 також підлягає скасуванню.
6. Висновки Верховного Суду
6.1. Відповідно до статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Тобто загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні спору. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
6.2. Згідно з частинами першою, другою статті 300 Господарського процесуального кодексу України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
6.3. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 308 цього ж Кодексу суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.
6.4. За змістом частини третьої статті 310 цього Кодексу підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
6.5. Ураховуючи викладене та беручи до уваги, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвалені у справі судові рішення - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до місцевого господарського суду. 
6.6. Під час нового розгляду справи господарському суду слід взяти до уваги наведене в цій постанові, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо дослідити наявні у справі докази, встановити усі обставини, що входять до предмета доказування такого позову і, в залежності від встановленого та у відповідності з чинним законодавством прийняти відповідне рішення.
6.7. Додаткова постанова Західного апеляційного господарського суду від 30.03.2026 підлягає скасуванню в силу статті 244 Господарського процесуального кодексу України та з огляду на скасування основного судового рішення від 10.03.2026.
7. Розподіл судових витрат
7.1. Оскільки суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, відповідно до частини чотирнадцятої статті 129 Господарського процесуального кодексу України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 240, 300, 301, 308, 310, 314- 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства "Тернопільобленерго" задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду Тернопільської області від 11.08.2025, постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.03.2026 та додаткову постанову Західного апеляційного господарського суду від 30.03.2026 у справі № 921/256/25 скасувати.
3. Справу № 921/256/25 передати на новий розгляд до Господарського суду Тернопільської області.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Зуєв

Судді І. Берднік

І. Міщенко