ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, 21018, тел./факс (0432)55-80-00, (0432)55-80-06 E-mail: inbox@vn.arbitr.gov.ua 
___________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"29" квітня 2026 р. Cправа № 902/88/26   
Господарський суд Вінницької області у складі судді Маслія І.В., при секретарі судового засідання Андрущенко Г.В., 
за участю представників сторін:
позивача: Лісовський Сергій Володимирович (поза межами суду)
відповідача: не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду матеріали справи
за позовом: Приватного підприємства Телерадіокомпанія "ТОДОР" (вул. Будівельників, буд. 17, м. Ладижин, Вінницька область, 24321)
до: Фізичної особи-підприємця Рака Іллі Сергійовича ( АДРЕСА_1 )
про стягнення 240 793,94 грн
В С Т А Н О В И В : 
До Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява Приватного підприємства Телерадіокомпанія "ТОДОР" до Фізичної особи-підприємця Рака Іллі Сергійовича про стягнення 240 793,94 грн заборгованості за договором безвідсоткової позики (надання поворотної фінансової допомоги) від 25.04.2024, з яких 200 000,00 грн основного боргу, 31 907,66 грн інфляційних втрат та 8 886,28 грн 3% річних.
Ухвалою суду від 30.01.2026 відкрито провадження у справі №902/88/26 за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами (без проведення судового засідання).
Ухвалою суду від 19.03.2026 судом здійснено перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 14.04.2026.
27.03.2026 до суду від представника позивача до суду надійшла заява (б/н від 27.03.2026) про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою суду від 30.03.2026 судом забезпечено участь представника позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду в використанням власних технічних засобів.
В судовому засіданні 14.04.2026 судом постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 29.04.2026.
Ухвалою суду від 14.04.2026 повідомлено відповідача про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 29.04.2026.
В судовому засіданні 29.04.2026 прийняв участь представник позивача. Представник відповідача правом участі в судовому засіданні не скористався.
Щодо повідомлення відповідача суд зазначає наступне.
Примірник ухвали суду від 14.04.2026 направлено відповідачу до електронного кабінету у системі ЄСІТС.
Згідно довідки про доставку електронного листа, що оформлена відповідальним працівником Господарського суду Вінницької області, ухвалу суду від 14.04.2026 надіслано Фізичній особі-підприємцю Раку Іллі Сергійовичу та доставлено до його електронного кабінету.
В силу п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є: день отримання судом повідомлення про доставляння копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Статтею 42 Господарського процесуального кодексу України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.
У визначений судом строк відзиву від відповідача на позовну заяву до суду не надійшло.
За приписами частини 2 статті 178 Господарського процесуального кодексу України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Аналогічна норма міститься у частині 9 статті 165 ГПК України.
Оскільки відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, справа розглядається за наявними матеріалами у відповідності до приписів частини 9 статті 165 та частини 2 статті 178 ГПК України.
Розглядаючи дану справу, суд, з урахуванням ч. 2 ст. 11 ГПК України та ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" приймає до уваги припис ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою закріплене право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
25.04.2024 між Приватним підприємством Телерадіокомпанія "ТОДОР" (Позикодавець) та Фізичною особою-підприємцем Раком Іллею Сергійовичем (Позичальник) укладено договір безвідсоткової позики (про надання поворотної фінансової допомоги).
Відповідно п. 1.1 Договору Позикодавець надає Позичальнику грошові кошти у вигляді поворотної фінансової допомоги у розмірі передбаченому в п.2.1 цього Договору, а Позичальник зобов`язується повернути надану поворотну фінансову допомогу в порядку та на умовах, передбачених даним договором.
Поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України у розмірі 250 000,00 грн (п. 2.1 Договору).
Поворотна фінансова допомога надається Позичальнику на безоплатній основі, тобто плата за користування грошовими коштами не стягується (не передбачається сплата відсотків чи іншої винагороди позикодавцю) (п. 2.2 Договору).
Поворотна фінансова допомога надається Позикодавцем у повному розмірі. Термін надання не повинен перевищувати 12 календарних днів з дати підписання договору. Допомога може бути надана одним або кількома платежами (п. 2.3 Договору).
Перерахування грошових коштів здійснюється Позикодавцем на поточний рахунок Позичальника. Цільове призначення: поворотна фінансова допомога надається для потреб Позичальника відповідно до видів його господарської діяльності (п. 2.4 Договору).
За змістом п. 2.5 Договору поворотна фінансова допомога вважається наданою Позикодавцем Позичальнику з моменту перерахування коштів на розрахунковий рахунок.
Поворотна фінансова допомога надається Позичальнику на строк, не більший ніж 90 календарних днів з дати перерахування поворотної фінансової допомоги на рахунок Позичальника або кожної її частини (п. 2.6 Договору).
Згідно п. 3.1 Договору поворотна фінансова допомога підлягає поверненню на вимогу Позикодавця, але не пізніше сплину останнього дня строку визначеного в п. 2.6 цього Договору.
Повернення грошових коштів проводиться шляхом перерахування грошових коштів на особовий рахунок Позикодавця, банківські реквізити якого вказані в розділі 10 Договору, в установі банку (п. 3.2 Договору).
Сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за даним договором відповідно до чинного законодавства України (п. 5.1 Договору).
Згідно п. 7.1 договір вступає в силу з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами їх зобов`язань за договором. 
На виконання умов договору позивачем перераховано в якості безвідсоткової позики відповідачу кошти в сумi 250 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №13318 від 01.05.2024 з призначенням "перерахування коштів згідно безвідсоткового договору позики №1 від 25.04.2024 в сумі 250 000,00 грн" без ПДВ".
Відповідачем частково повернуто кошти в сумі 50 000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №69 від 08.11.2024.
Заборгованість відповідача перед позивачем за договором від 25.04.2024 становить 200 000 грн.
21.08.2025 позивачем на адресу відповідача надіслано вимогу про погашення заборгованості не пізніше 7 днів з дати отримання вимоги, яку отримано відповідачем 28.08.2025.
До матеріалів справи не надано відомостей щодо відповіді на претензію або погашення суми заборгованості.
З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до ст. 174 Господарського кодексу України, господарські зобов`язання можуть виникати, зокрема, із господарського договору та інших угод, передбачених законом, а також з угод, не передбачених законом, але таких, які йому не суперечать.
Згідно із ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ним, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цих Кодексів, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України, ч. 7 ст. 193 Господарського кодексу України).
Порушенням зобов`язання, згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Оскільки, відповідачем у визначений договором строк не повернуто суму позики, то відбулося прострочення виконання грошових зобов`язань зі сторони Фізичної особи-підприємця Рака Іллі Сергійовича.
Отже, суд вважає вимогу позивача про стягнення з 200 000,00 грн заборгованості за договором безвідсоткової позики (надання поворотної фінансової допомоги) від 25.04.2024 правомірною та обґрунтованою, з огляду на що задовольняє її у повному обсязі.
Також, у зв`язку з неналежним виконання відповідачем зобов`язань, позивачем заявлено до стягнення 31 907,66 грн інфляційних втрат та 8 886,28 грн 3% річних.
Згідно ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Здійснивши розрахунок за допомогою інтегрованого в систему інформаційно-правового забезпечення "Ліга:Закон Еліт 9.1.5" калькулятора суми інфляційних втрат та 3% річних судом помилок не виявлено.
З урахуванням чого, позов в частині стягнення 31 907,66 грн інфляційних втрат та 8 886,28 грн 3% річних задовольняються у повному обсязі.
Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Статтею 14 ГПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами ч.ч. 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Отже, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є доказово обґрунтованими та нормативно підставними, а тому підлягають задоволенню, з наведених вище мотивів.
Приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені у повному обсязі, витрати по сплаті судового збору у відповідності до ст. 129 ГПК України (з урахуванням пониженої ставки), покладаються на відповідача в повному.
Крім витрат на сплату судового збору позивачем у позовній заяві заявлено до стягнення витрати на правничу допомогу в сумі 25 000,00 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 126 ГПК України для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
В матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги №26/01/25-1 від 26.01.2026; додаткова угода №1 від 26.01.2026; договір про надання правової допомоги №26/01/26-2 від 26.01.2026; платіжна інструкція №14678 від 26.01.2026 на суму 25 000,00 грн; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧН №000282 від 16.02.2018; ордер на надання правової допомоги серії СВ №1158451 від 27.01.2026 на адвоката Лісовського С.В.
Відповідно до частини 3 статті 123 ГПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 цієї статті).
Згідно положень частини 1 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Приписами частини 2 статті 126 ГПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
При здійснені розподілу між сторонами спору судових витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує результат розгляду спору, умови договору про надання правничої допомоги, укладеного між стороною спору та адвокатом (адвокатським об`єднанням, бюро), обсяги наданих стороні, як клієнту, послуг правничої допомоги щодо представництва її інтересів в суді під час розгляду справи, а також, в порядку статті 86 ГПК України надає належну оцінку поданим стороною, яка понесла відповідні витрати, доказам фактичного надання їй адвокатських послуг.
Частиною 4 статті 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Дослідивши докази, надані представником позивача в підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу судом встановлено, що заявлені витрати підтверджені належними та допустимими доказами.
Згідно із ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 6 ст. 126 ГПК України встановлено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Представником відповідача не подано до суду клопотання про зменшення розміру заявлених витрат на правничу допомогу позивача.
У п.3 ч. 4 ст. 129 ГПК України вказано, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
З огляду на викладене, беручи до уваги факт понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також те, що сума зазначених витрат підтверджується матеріалами справи, суд дійшов висновку про необхідність покладення зазначених витрат на відповідача в повному обсязі. 
Керуючись ст. ст. 2, 3, 7, 8, 10-18, 42, 45, 46, 73-80, 86, 91, 113, 118, 123, 126, 129, 202, 242, 232-242, 326, 327 ГПК України, суд - 
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Рака Іллі Сергійовича ( АДРЕСА_1 , код - НОМЕР_1 ) на користь Приватного підприємства Телерадіокомпанія "ТОДОР" (вул. Будівельників, буд. 17, м. Ладижин, Вінницька область, 24321, код - 20095379) 200 000,00 грн - основного боргу за договором безвідсоткової позики (надання поворотної фінансової допомоги) від 25.04.2024, 31 907,66 грн - інфляційних втрат, 8 886,28 грн - 3% річних, 2 889,53 грн - судових витрат зі сплати судового збору, 25 000,00 грн - витрат на професійну правничу допомогу.
Видати наказ після набрання рішенням суду законної сили.
Примірник повного судового рішення направити сторонам в зареєстровані електронні кабінети в підсистемі ЄСІТС "Електронний суд".
Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення (ч.1 ст.256 ГПК України).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано (ч.1 ст.241 ГПК України).
Апеляційна скарга подається у порядку, визначеному ст. 256, 257 ГПК України.
Повне рішення складено 11 травня 2026 р.

Суддя Ігор МАСЛІЙ 

віддрук. прим.:
1 - до справи