справа № 691/293/24
провадження № 2/691/42/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року	Городищенський районний суд  Черкаської області	

В складі:
головуючого судді Савенко О.М.
за участю секретаря судового засідання Шмунь Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городище Черкаської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання іпотеки такою, що припинена,- 

встановив: 

В провадженні Городищенського районного суду Черкаської області перебуває на розгляді цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання іпотеки такою, що припинена.
Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач посилається на те, що 21 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ «ПриватБанк» та ним укладено кредитний договір №CSR0GA01160110, згідно якого ЗАТ КБ «Приватбанк» надав йому кредит у сумі 56150 грн, з яких: 50 000 грн – на придбання нерухомості, а також 6150 грн – на сплату страхових платежів, з кінцевим терміном повернення боргу - 21 серпня 2017 року. Того ж дня, тобто 21.08.2007, з метою забезпечення виконання умов Кредитного договору, між ЗАТ КБ «Приватбанк» як іпотеко держателем, та ним, як іпотекодавцем було укладено договір іпотеки №CSR0GA01160110, предметом якого виступило належне йому будинковолодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 . Вказаний договір іпотеки був внесений до Державного Реєстру Іпотек, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 14.03.2024 за №369723413. У зв`язку із неналежним виконанням ним умов Кредитного договору, ЗАТ КБ «Приватбанк» у 2009 році звернулось із позовом до Городищенського районного суду Черкаської області про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Городищенського районного суду від 17.11.2009 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CSR0GА01160110, укладеним 21.08.2007 між ЗАТ Комерційним Банком «Приватбанк» та ОСОБА_1 , в розмірі 56150 гривень 00 копійок, було звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок та земельну ділянку, площею 66,1 кв.м., які розташовані по АДРЕСА_1 та належать йому на підставі договору купівлі-продажу, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ЗАТ КБ «Приватбанк». При цьому із мотивувальної частини вказаного судового рішення вбачається, що станом на день розгляду означеної справи, ОСОБА_1 заборгував ЗАТ КБ «Приватбанк» 50033,42 грн, з яких 47151,57 грн – заборгованість за кредитом, 2474,38 грн – заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 263,55 грн заборгованість по комісії за користування кредитом, та 143,92 грн – пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором. Аналогічний висновок був зроблений Городищенським районним судом Черкаської області у мотивувальній частині рішення від 11 червня 2020 року у справі №691/94/19 (провадження №2/691/58/20) за позовом ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», третя особа: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв А.А., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, після ухвалення Городищенським районним судом рішення від 17.11.2009 у справі №2-232/2009, яким в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CSR0GA01160110 від 21.08.2007, було звернене стягнення на належне ОСОБА_1 будинковолодіння та земельну ділянку АДРЕСА_1 з метою погашення заборгованості за Кредитним договором у повному обсязі, припинились правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі № CSR0GA01160110 від 21.08.2007. Такий же висновок зроблений Городищенським районним судом Черкаської області за результатами розгляду позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» із вимогами до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №CSR0GA01160110, що викладена у рішенні від 04.10.2023. Крім того вказаний висновок був визнаний обгрунтованим і Черкаським апеляційним судом під час перегляду судового рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 04.10.2023. Як вбачається із розрахунку заборгованості за Кредитним договором станом на 10.11.2022, що був доданий АТ «КБ «Приватбанк» до позовної заяви, яка була предметом розгляду Городищенським районним судом Черкаської області цивільної справи №691/1237/22, після 28.12.2009 ОСОБА_1 сплачено АТ «КБ «Приватбанк» 137 633,98 грн, які останнім безпідставно зараховані на погашення відсотків, комісії та пені згідно умов кредитного договору, що стало підставою звернення до суду з позовом за захистом своїх прав та інтересів (а.с.1-6).
Ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 15 березня 2024 року відкрито загальне позовне провадження і призначено підготовче засідання з викликом сторін до суду, з наданням відповідачу часу для подачі відзиву, пред`явлення зустрічного позову, подання письмових пояснень (а.с.60).
Відповідач АТ КБ «Приватбанк», відзиву та заперечення, письмових пояснень до суду не подав, в підготочому засіданні участі не взяв. 07 травня 2024 року ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області підготовче провадження у цивільній справі закрите та призначено судовий розгляд по суті (а.с.86). 
Після проведення підготовчого засідання 02 грудня 2024 року за вхідним №ЕС-6646/24 до Городищенського районного суду Черкаської області через систему «Електронний суд», надіслано письмові пояснення від представника відповідача Назаренка С.М. за змістом яких просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на наступне. 21 серпня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №CSR0GA01160110, згідно якогоЗАТ КБ «Приватбанк» надав йому кредит у сумі 56150 грн., з яких: 50000 грн – на придбання нерухомості, а також 6150 грн – на сплату платежів, з кінцевим терміном повернення боргу – 21 серпня 2017 року. Також, 21.08.2007, з метою забезпечення виконання умов Кредитного договору, між ЗАТ КБ «Приватбанк» як іпотеко держателем, та ОСОБА_1 , як іпотекодавцем, було укладено договір іпотеки №CSR0GA01160110, предметом якого виступило належне останньому будинковолодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 . Вказаний договір іпотеки був внесений до Державного Реєстру Іпотек, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 14.03.2024 за №369723413. У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору, ЗАТ КБ «Приватбанк» у 2009 році звернулось із позовом до Городищенського районного суду Черкаської області про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Городищенського районного суду від 17.11.2009 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CSR0GА01160110, укладеним 21.08.2007 між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , в розмірі 56150 гривень 00 копійок, було звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок та земельну ділянку, площею 66,1 кв.м., які розташовані по АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ЗАТ КБ «Приватбанк». Позивач стверджує, що оскільки АТ КБ «Приватбанк», керуючись ч.2 ст.1050 ЦК України, звернувшись до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, змінило строк виконання кредитного договору, то слід констатувати, що строк дії кредитного договору вважається таким, що настав у день набрання відповідним судовим рішенням законної сили, тобто у конкретному випадку 28.12.2009. Також позивачем зазначається, що період по сплаті коштів рахується з 2010 р. по 2016 р. В той час як договір діє і до сьогодні, та банк має право, як мінімум на суму 3% річних за прострочення виконання зобов`язання, яка підлягає обчисленню за останні три роки. Враховуючи викладене та керуючись статтями 43, 49,178 Цивільного процесуального кодексу України, позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню в повному обсязі (а.с.121-123).
У судове засідання 20 травня 2026 року сторони участі не взяли, попередньо в раніше проведених судових засіданнях представник позивача Салій С.А. повідомив про підтримання позовних вимог, а представник відповідача ОСОБА_2 , заперечив та просив відмовити у задоволенні позову. 
Неявка сторін, які неприбули до суду, не перешкоджає судовому розгляду по суті, так як повідомлені вчасно та належним чином. За таких обставин, суд, вважає, що у справі достатньо доказів для об`єктивного розгляду і слухає справу у їх відсутність.
Суд, розглянувши позов у межах заявлених позовних вимог, враховуючи належне повідомлення сторін, дослідивши та оцінивши всі докази у їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з наступних підстав.
Статтею 124 Конституції України встановлено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
Згідно ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 Закону України «Про іпотеку». Згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання. Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином, ст. 599 ЦК України. Законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості, припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання.
Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
За ст. 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно з п. 5.1. Глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України N 296/5 від 22.02.2012, в чинній на час припинення іпотеки редакції, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення кредитора про погашення позики, про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки). 
Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Позивач повинен зазначити і довести підстави позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, пов`язує свої матеріально-правові вимоги.
Як роз`яснено у п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України», яке набрало статусу остаточного 02.06.2014 р., в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. У п.168 суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.
Відповідно до сталої практики Європейського Суду з прав людини напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний» «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Якщо хоча б одного із цих критеріїв не додержано, Європейський суд з прав людини констатує у такому випадку порушення статті 1 Першого протоколу.
Судом встановлено та підтверджується доказами у справі, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ЗАТ КБ «Приватбанк», 21 серпня 2007 року укладений договір іпотеки №CSR0GA01160110, умови вище вказаного кредитного договору було погоджено між сторонами, що підтверджується підписами у договорі (а.с.9-10). За вказаним кредитним договором, кредит позивачу надано під заставу житла, п.3.1.3 кредитного договору №CSR0GA01160110 від 21 серпня 2008 року (а.с.11-13). Остільки під заставу надавалося житло, між позивачем та відповідачем укладено договір іпотеки, який був посвідчений 28 липня 2007 року приватним нотаріусом Городищенського районного нотаріального округу Соколовою О.М. за реєстровим №19718238 (а.с.14). Предметом договору іпотеки, було надання іпотекодавцем в іпотеку нерухомого майна, яке йому належить (а.с.9-10). Разом із посвідченням договору іпотеки, приватним нотаріусом Городищенського районного нотаріального округу Соколовою О.М., 21 серпня 2007 року накладено заборону відчуження будинку, який належить ОСОБА_1 , реєстр №55229784 (а.с.14). Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 17 листопада 2009 року, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто з позивача ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 56150 грн. та судові витрати в розмірі 538 грн., з підстав, що ОСОБА_1 в добровільному порядку не виконував умови укладеного кредитного договору №CSR0GA01160110 (а.с.47-48). Позивач ОСОБА_1 , 11 червня 2020 року звернувся в суд з позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» м.Дніпро, за участю третіх осіб, які не заявляють позовні вимоги на стороні відповідача приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (а.с.35-40). Позовну заяву ОСОБА_1 , згідно рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 11 червня 2020 року задоволено, визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва Артема Анатолійовича, зареєстрований в реєстрі №9793 про звернення стягнення на нерухоме майно - житловий будинок по АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 за кредитним договором №CSR0GA01160110 від 21 серпня 2007 року та договором іпотеки №CSR0GA01160110 від 21 серпня 2007 року, таким, що не підлягає виконанню, та стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», на користь ОСОБА_1 , судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу 3800 грн., понесені при зверненні до суду (а.с.35-40). Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області за позовною заявою АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №CSR0GA01160110 від 04 жовтня 2023 року, яке набрало законної сили 17 січня 2024 року, суд вважає, що відповідач повністю погасив свою заборгованість по спірному кредитному договору, а тому вимоги позивача до задоволення не підлягають (а.с.41-46). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного Реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №369723413 від 14 березня 2024 року на житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , власником якого є позивач ОСОБА_1 , існує тип обтяження – заборона відчудження на нерухоме майно згідно договору іпотеки за реєстровим №5522664 від 21 серпня 2007 року, накладеного приватним нотаріусом Соколовою О.М., іпотекодержатель «ПриватБанк» (а.с.14). У період із 01 жовтня 2010 року до 10 листопада 2022 року, згідно розрахунку заборгованості, ОСОБА_1 сплачено АТ «КБ «Приватбанк» 137 633,98 грн, які останнім були зараховані не на погашення тіла кредиту, відсотків, комісії та пені, що визначені рішенням Городищенського районного суду від 17 листопада 2009 року, а на аналогічні складові, розраховані згідно умов кредитного договору, за умов, що останній, починаючи із 28 грудня 2009 року, був таким, що припинив свою дію в означеному контексті (а.с.15-18). Згідно до виписок про сплату № 01102010141304, № 03022011113028, № 11012011160500, № 23112012121322, № 24122012114811, № 24092012155231, № 19102012132445, № 22062012133619, № 18072012160423, № 15052015153627, № 06062012146116, № 31072012161918, № 30112013124815, № 24122013101819, № 24102013120756, № 25092013125058, № 29072013102258, № 23082013135502, № 01072013101116, № 260072013122107, № 27052013131154, № 26062013113356, № 26042013152616, № 25052013105956, № 2632013143311, № 30042013124815, № 25012013104641, № 25022013115736, № 25112014151719, № 25122014103906, № 25102614101113, № 30072014105556, № 26082014125828, № 26062014173207, № 25072014105437, № 26052014095204, № 26062014114121, № 23012014121248, № 26032014090100, № 26022014094512, № 29092051587340, № 27102015140908, № 07092015160707, № 30092015131507, № 28072015102400, № 26082015170422, № 27062015134953, № 27072015112650, № 25052015144731, № 26062015153425, № 27042015093349, № 28052015155032, № 26012015110423, № 25032015143131, № 26022015105030, № 29092051587340, № 29092051587340, № 11022016143154, № 03022016112258, підтверджується, що в період з 2010 року по 2016 рік ОСОБА_1 сплачував кошти за кредитним договором №CSR0GA01160110 (а.с.19-34).Таким чином, відповідно до постанови Черкаського апеляційного суду від 16 січня 2024 року, скаргу АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 04 жовтня 2023 року та на додаткове рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 19 жовтня 2023 року про стягнення заборгованості, - залишено без задоволення (а.с.49-52).
Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов`язків Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», у зв`язку з чим змінено найменування позивача на АТ КБ «ПриватБанк» та проведено державну реєстрацію вказаних змін 21 травня 2018 року, що не є зміною назви юридичної особи.
Відповідно до Постанови Верховної Ради України №807-ІХ від 17 липня 2020 року «Про утворення та ліквідацію районів», Городищенський район Черкаської області був ліквідований і включений до складу нових Черкаського району та Звенигородського району. 
У судовому засіданні суд ретельно вивчив доводи представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» Назаренко С.М. та його письмове пояснення щодо невизнання позовних вимог та відсутності підстав для скасування договору іпотеки(а.с.121-123). Зокрема, представник відповідача посилається на те, що після ухвалення судового рішення про звернення стягнення за кредитним договором у кредитора виникає право на задоволення своїх вимог та поновлення порушеного права шляхом пред`явлення вимоги про застосування приписів частини другої статті 625 ЦПК України, яке триває до остаточного виконання боржником зобов`язання.
Так, ст.625 ЦК України, передбачено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних. Такий правовий висновок зроблено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), у якій відступлено від правових висновків, зроблених Верховним Судом України у постановах від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, стаття 625 ЦК України.
Як вбачається із умов кредитного договору № CSR0GА01160110 від 21 серпня 2007 року, а саме розділу 4 «Відповідальність сторін», між сторонами погоджено відповідальність у випадку не виконання умов договору, як позивачем, так і відповідачем. В разі не виконання умов кредитного договору, порушення строків платежів, позичальником ОСОБА_1 має бути сплачено штраф, пеня та відсотки, згідно п.п.4.1, 4.3-4.6 (а.с.11-13). Згідно п.4.5 вказаного договору, термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (а.с.11-13). Інші стягнення відповідно до приписів ст.625 ЦК України, умовами кредитного договору № CSR0GА01160110 від 21 серпня 2007 року, не передбачено (а.с.11-13). Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 17 листопада 2009 року, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто з позивача ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 56150,00 грн., та судові витрати в розмірі 538 грн., згідно кредитного договору № CSR0GА01160110 від 21 серпня 2007 року (а.с.47-48). У рішенні Городищенського районного суду Черкаської області від 17 листопада 2009 року суму стягнення боргу вказано 56150,00 грн., як фіксовану, без застосування індексу інфляції до остаточного виконня боржником зобов`язання. Вказане рішення суду вступило в законну силу, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» його не оскаржував, воно є виконаним, а отже погодився із таким (а.с.47-48).
Представник відповідача ОСОБА_2 посилається на те, що матеріали справи не містять доказів остаточного виконання зобов`язання погашення заборгованості. 
Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів – це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку встановленому виконавчим документом і цим Законом.
Згідно п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Згідно правової позиції, викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1445цс17, державний виконавець не має права змінювати суму заборгованості, розраховану та визначену у рішенні суду. Стягнення боргу в іноземній валюті проводиться за курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом, правова позиція Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 6-284цс17. 
Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні та під час всього розгляду цивільної справи не обґрунтував та не надав розрахунок суми заборгованості, яку він вважає 3 % річних і які, боржник не сплатив на користь банку, а надав лише формулу розрахунку трьох відсотків, які не були передбачені при укладенні кредитного договору № CSR0GА01160110 від 21 серпня 2007 року (а.с. 162-170). Надаючи формулу для розрахунку трьох процентів річних, представнику відповідача, слід звернути увагу, на обгрунтованість стягнення з боржника 3% річних в умовах дії воєнного стану, введеного в Україні згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 року. Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 17 листопада 2009 року виконано в повному обсязі, при цьому протягом трьох років АТ КБ «ПриватБанк», вважаючи, що позивач ОСОБА_1 не в повному обсязі виконав свої зобов`язання перед банком, не повідомив його про наявність заборгованості, що ставить під сумнів про існування такої. Письмові докази у виді розрахунків щодо неналежного виконання своїх обов`язків позивачем ОСОБА_1 , представник відповідача ОСОБА_2 до суду не надав. 
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI в редакції, що була чинною на час розгляду справи судами першої й апеляційної інстанцій; стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII). Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.
Суд надав доступ до правосуддя сторонам у справі, які мали усі передбачені законом можливості для захисту своїх прав своєчасно та в передбачений законом строк та спосіб.
За загальним правилом цивільного процесу, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, відповідати завданню цивільного судочинства, і справедливим. Суд не вправі відступити від жодної вимоги та зобов`язаний дотриматися їх при постановленні рішення у справі. Вирішуючи спір між сторонами, та приймаючи рішення у справі, суд, приходить до висновку, що дотримався таких вимог, визначених ст.263 ЦПК України, остільки забезпечив учасникам справи гарантовані Конституцією України права і свободи людини, ухваливши про це судове рішення. 

Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Під час застосування вищенаведених норм права підлягає врахуванню правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц, провадження № 14-88цс19, оскільки належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки, то суди в даній категорії справ мають ухвалити рішення, яким зняти заборону відчуження нерухомого майна та виключити відповідні записи з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного Реєстру Іпотек.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», пп. 2 пункту 3 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу було доповнено пунктами 18 і 19, згідно з якими: у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у 30-денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від: відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, частина друга статті 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом); обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Згідно ч. 5 та ч. 6 ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача. Відповідно до ст. 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.
Позивач ОСОБА_1 надав суду докази відсутності заборгованості за кредитним зобов`язанням. Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 17 листопада 2009 року виконано в повному обсязі. Представник відповідача ОСОБА_2 не надав суду будь-яких доказів існування непогашеної заборгованості, щоб виправдувало продовження існування обтяжень на нерухоме майно позивача. На підставі досліджених доказів та проаналізованих норм права, суду доведено змістом наданих позивачем письмових доказів, що кредитне зобов`язання за кредитним договором №CSR0GА01160110 від 21 серпня 2007 року та за іпотечним договором, укладеним з метою забезпечення виконання кредитного договору, припинене в зв`язку з його повним виконанням.
Кредитний договір №CSR0GА01160110 від 21 серпня 2007 року, який був підставою для обтяження будинку, виконано та кошти повернуто, проте обтяження не знято, його наявність створює перешкоди у здійсненні позивачем його права власності, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Порушені права позивача ОСОБА_1 , як власника, підлягають судовому захисту шляхом зняття обтяження у вигляді заборони відчуження будинку за адресою АДРЕСА_1 , з виключенням відповідних записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного Реєстру Іпотек. 
Відповідно до постанов Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі № 902/672/16 та від 19 грудня 2022 року у справі № 359/3951/17 належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження, має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №369723413 від 14 березня 2024 року по житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 , власником якого є позивач ОСОБА_1 , існує тип обтяження – заборона відчудження на нерухоме майно згідно договору іпотеки за реєстровим №5522664 від 21 серпня 2007 року, накладеного приватним нотаріусом Соколовою О.М., іпотекодержатель - «ПриватБанк» (а.с.14).
Позивачем ОСОБА_1 заявлено позовну вимогу про скасування заборони відчуження, накладеної приватним нотаріусом Городищенського нотаріального округу Соколовою О.М. на підставі договору іпотеки №CSR0GА01160110 від 21 серпня 2007 року, реєстр №5522974, стосовно нерухомого майна позивача у виді житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , то належним відповідачем має бути особа, обтяження якої зареєстровано – АТ КБ «ПриватБанк». Таким чином обґрунтовано позивачем ОСОБА_1 визначення відповідача у цивільній справі - АТ КБ «ПриватБанк».
Враховуючи вище наведене та встановивши, що позивач, діючи добросовісно, як сторона виконавчого провадження, сплатив заборгованість, виконавче провадження стосовно нього закрите з підстав виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо визнання іпотеки, такою що припинена та скасування заборони відчуження, з метою захисту порушених прав позивача.
Рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про скасування заборони відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку.
Щодо відшкодування позивачу понесених судових витрат при зверненні до суду, то дійсно, позивач, згідно квитанції від 15 березня 2024 року №8194-2302-6654-5885 сплатив судовий збір в розмірі 1211,20 грн. за розгляд цивільної справи судом з позовною вимогою немайнового характеру, та понесені ним судові витратита витрати на правничу допомогу, слід стягнути з відповідача, з огляду на те, що заявлено у позовній заяві (а.с.56).
Керуючись ст.ст. 19, 124 Конституції України ст.ст.2, 3, 4, 5, 12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 206, 263, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 391, 575, 599 ЦК України, ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ч. 5 та ч. 6 ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», ст.ст.1, 17 Закону України «Про іпотеку», ст.74 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 11, 49, 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», Законом України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», суд, - 

ухвалив : 

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного Товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання іпотеки такою, що припинена - задоволити.
Визнати припиненою іпотеку за іпотечним договором №CSR0GA01160110, посвідчений 21 серпня 2007 року приватним нотаріусом Городищенського районного нотаріального округу Панасенко Оленою Романівною за реєстровим №853, укладеним між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , щодо житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , в іпотеку Акціонерному Товариству Комерційний Банк «ПриватБанк», код платника податків за Єдиним державним реєстром підприємств і організацій України ЄДРПОУ 14360570, правонаступника Закритого Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк».
Скасувати (зняти) тип обтяження: заборона відчуження на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження №5522974 від 21 серпня 2007 року, накладений приватним нотаріусом Городищенського районного нотаріального округу Черкаської області Соколовою О.М., на підставі договору іпотеки №CSR0GA01160110 від 21 серпня 2007 року, на нерухоме майно – з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з виключенням відповідних записів з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного Реєстру Іпотек.
Акціонерному Товариству Комерційний Банк «ПриватБанк» подати держателю або реєстратору Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та до Державного Реєстру Іпотек заяву про припинення обтяження - тип обтяження - заборона відчудження на нерухоме майно у виді житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 згідно договору іпотеки №CSR0GA01160110 від 21 серпня 2007 року, за реєстраційним номером обтяження №5522974 від 21 серпня 2007 року, накладеного приватним нотаріусом Панасенко О.Р. на підставі договору іпотеки, іпотекодержатель - «ПриватБанк» із подальшим вилученням відповідного запису з Державного реєстру Іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
Стягнути з Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», код ЄДРПОУ 14360570, юридична адреса м. Київ вул.Грушевського, №1 Д, судові витрати на сплату судвого збору 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп. та витрати на правничу допомогу 5000 (п`ять тисяч) грн. на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Роз`яснити Акціонерному Товариству Комерційний Банк «ПриватБанк», що у разі невиконання вищевказаного обов`язку, обтяжувач може нести відповідальність за відшкодування завданих збитків.
Рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного Реєстру Іпотек запису про скасування заборони відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку.
Копію рішення суду направити позивачу, представнику позивача, для відому, як сторонам, які не приймали участі в судовому розгляді, а до Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк», для виконання.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Учасники справи можуть ознайомитись з текстом судового рішення, в електронній формі, на офіційному веб-порталі Єдиного державного реєстру судових рішень в мережі Інтернет - https://gd. ck. court. gov. ua.

Відомості про сторін:
Позивач: особа 1 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Представник позивача: особа 2 – адвокат Салій Сергій Антонович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серії ЧК №000667 від 01 грудня 2016 року, юридична адреса м.Городище вул.Миру, №50 Черкаської області.
Відповідач: особа 3 – Акціонерне Товариство Комерційний Банк «ПриватБанк», код ЄДРПОУ 14360570, юридична адреса м. Київ вул. Грушевського, №1 Д . 

Суддя 	О. М. Савенко