ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/11401/23 Головуючий у 1-й інстанції: Горобцова Я.В.
Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 червня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Черпака Ю.К.,
суддів Вівдиченко Т.Р., Штульман І.В.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контрою) у місті Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року, ухвалене в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення та виклику сторін, у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛК-ТРАНС» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контрою) у місті Києві про визнання протиправними та скасування постанов,
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю «БАЛК-ТРАНС» (далі - позивач/ТОВ «БАЛК-ТРАНС») звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контрою) у місті Києві (далі - відповідач/апелянт/Служба) про:
- визнання протиправною та скасування постанови Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві від 18 жовтня 2022 року № 345488 про застосування адміністративно-господарського штрафу відносно ТОВ «БАЛК-ТРАНС»;
- визнання протиправною та скасування постанови Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві від 25 жовтня 2022 року № 345563 про застосування адміністративно-господарського штрафу відносно ТОВ «БАЛК-ТРАНС»;
- визнання протиправною та скасування постанови Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у місті Києві від 10 січня 2023 року про застосування адміністративно-господарського штрафу відносно ТОВ «БАЛК-ТРАНС». 
В обґрунтування позовних вимог послалось на те, що оскаржувані постанови Державної служби України з безпеки на транспорті прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також за відсутності в діях позивача складу адміністративно-господарського правопорушення. Зокрема, під час здійснення габаритно-вагового контролю контролюючим органом не було враховано допустиму похибку вагового обладнання у розмірі до 2 %, у зв`язку з чим фактичні показники перевищення вагових норм були визначені неправильно. З урахуванням такої похибки відсоток перевищення не досягає встановленого законом порогу (10 % або 5 % залежно від складу правопорушення), що виключає наявність підстав для застосування адміністративно-господарських штрафів. Перевезений вантаж (зернові культури) є подільним, а тому його переміщення могло впливати на розподіл навантаження на осі транспортного засобу під час руху, що ставить під сумнів достовірність результатів зважування, проведеного без дотримання належної методики. При цьому на момент проведення контролю відсутня належним чином затверджена методика визначення осьового навантаження, що, на думку позивача, виключає можливість використання отриманих результатів як належного доказу порушення. Також позивач вказував, що у його діях відсутній склад правопорушення, оскільки водієм під час перевірки було пред`явлено картку водія, а чинне законодавство (зокрема Інструкція № 385) допускає можливість здійснення перевезення за наявності або картки водія, або роздруківки даних роботи тахографа, що свідчить про безпідставність висновків контролюючого органу щодо відсутності необхідних документів. Суть правопорушення у постановах викладена нечітко та не містить усіх істотних ознак об`єктивної сторони складу правопорушення, що унеможливлює встановлення фактичних обставин порушення та позбавляє його можливості належним чином захистити свої права. Оскаржувані постанови винесені з недотриманням процедури, зокрема його не було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи, у зв`язку з чим він був позбавлений можливості надати пояснення та заперечення, що є істотним порушенням вимог Порядку № 1567. До нього безпідставно застосовано адміністративно-господарські штрафи у випадках, коли законодавство передбачає інші правові наслідки (зокрема внесення плати за проїзд), а також що сам факт складання постанови не є належним доказом вчинення правопорушення без підтвердження відповідними доказами. 
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року позов ТОВ «БАЛК-ТРАНС» задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у мусті Києві від 18 жовтня 2022 року № 345488 про застосування адміністративно-господарського штрафу відносно ТОВ «БАЛК-ТРАНС».
Визнано протиправною та скасовано постанову Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у мусті Києві від 25 жовтня 2022 року № 345563 про застосування адміністративно-господарського штрафу відносно ТОВ «БАЛК-ТРАНС».
Визнано протиправною та скасовано постанову Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у мусті Києві від 10 січня 2023 року про застосування адміністративно-господарського штрафу відносно ТОВ«БАЛК-ТРАНС».
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛК-ТРАНС» понесені останнім судові витрати у розмірі 8 052, 00 грн.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявності в діях позивача складу адміністративно-господарських правопорушень, а оскаржувані постанови прийняті з порушенням вимог законодавства та без належного врахування всіх істотних обставин справи. Щодо постанов про притягнення до відповідальності за перевищення габаритно-вагових норм, суд встановив, що контролюючим органом неправильно визначено відсоток перевищення таких норм, оскільки під час розрахунку не було враховано допустиму похибку вагового обладнання у розмірі 2 %, прямо передбачену нормативними вимогами до технічного оснащення пунктів габаритно-вагового контролю. З урахуванням цієї похибки фактичне перевищення становило менше порогових значень (10 % та 5 % відповідно), за яких настає відповідальність, що виключає можливість застосування до позивача адміністративно-господарських штрафів за абзацами 14, 15 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Оскільки здійснювалося перевезення подільного вантажу, визначення вагових параметрів без урахування особливостей такого вантажу та без належної методики не може вважатися достатньою та достовірною підставою для притягнення до відповідальності. Щодо постанови про застосування штрафу за відсутність документів, суд зазначив, що вимоги законодавства про використання тахографа передбачають альтернативність документів - або наявність картки водія, або роздруківки даних роботи тахографа. Оскільки під час перевірки водієм було пред`явлено дійсну картку водія, відсутність роздруківки не свідчить про порушення вимог закону, а тому склад правопорушення відсутній. Відповідно до частини другої статті 77 КАС України саме на відповідача покладається обов`язок доведення правомірності прийнятих рішень, проте останній не надав належних та достатніх доказів, які б підтверджували наявність порушень з боку позивача.
В апеляційній скарзі Служба, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, неправильно оцінено наявні докази та зроблено висновки, які не відповідають фактичним даним, у зв`язку з чим помилково визнано протиправними оскаржувані постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів. Апелянт наполягає, що габаритно-ваговий контроль транспортних засобів було проведено у повній відповідності до вимог чинного законодавства, із використанням справного та повіреного вимірювального обладнання, а встановлені показники перевищення вагових норм (10,7 % і 5,6 %) є достовірними та достатніми для кваліфікації транспортних засобів як великовагових і застосування відповідних санкцій. Допустима похибка у 2 % не виключає відповідальності перевізника, а лише враховує технічні особливості вимірювання, тоді як фактичне перевищення у даному випадку було більшим за цю межу. Крім того, апелянт акцентує увагу на тому, що перевізник зобов`язаний самостійно контролювати розподіл вантажу, враховувати можливе зміщення сипучих матеріалів під час руху та не допускати перевищення навантаження на осі, а тому посилання позивача на характер вантажу не звільняє його від відповідальності. Також зазначається, що чинне законодавство не передбачає винятків щодо відповідальності у разі переміщення подільного вантажу під час транспортування. Щодо третьої постанови апелянт вказує, що суд безпідставно визнав наявність картки водія достатньою для висновку про дотримання вимог законодавства, оскільки у разі використання цифрового тахографа обов`язковим є не лише наявність картки, а й можливість надання роздруківки даних роботи тахографа. Саме така роздруківка дозволяє контролюючому органу перевірити дотримання режиму праці та відпочинку водія, а її відсутність свідчить про порушення вимог законодавства та утворює склад правопорушення. Перелік документів, передбачений статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», не є вичерпним і включає інші документи, визначені законодавством, зокрема пов`язані з використанням тахографів, а тому висновок суду про відсутність складу правопорушення є помилковим. Оскаржувані постанови прийняті на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені законом, а суд першої інстанції неправильно застосував норми Закону України «Про автомобільний транспорт», Порядку № 879, Інструкції № 385 та Положення № 340, що призвело до ухвалення незаконного рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість. Зазначає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства. Контролюючим органом неправильно визначено відсоток перевищення вагових параметрів, оскільки при проведенні габаритно-вагового контролю не було враховано допустиму похибку вимірювального обладнання у розмірі 2 %. З урахуванням такої похибки фактичне перевищення становило 8,7 % та 3,61 % відповідно, що не досягає порогових значень, передбачених статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а відтак відсутні підстави для застосування адміністративно-господарських штрафів. Оскаржувані постанови не містять належного опису об`єктивної сторони правопорушення, зокрема не конкретизують спосіб його вчинення, що позбавляє можливості чітко встановити суть інкримінованого порушення. За таких обставин, на думку позивача, відсутній склад правопорушення, а суд не має права самостійно виправляти чи доповнювати фабулу правопорушення, що узгоджується з практикою ЄСПЛ. Щодо постанови про відсутність роздруківки даних тахографа позивач зазначає, що вимоги законодавства були дотримані, оскільки водієм під час перевірки пред`явлена дійсна картка водія, яка є альтернативою роздруківці даних цифрового тахографа. Відтак, обов`язок надання саме роздруківки є безпідставним, а відсутність такого документа не утворює складу правопорушення. Також позивач звертає увагу, що навіть у разі порушень, пов`язаних із тахографом, обов`язок пред`явлення відповідних документів покладається на водія, а не на перевізника, у зв`язку з чим застосування санкцій саме до товариства є неправомірним. Окрім цього, вказується на неправильну кваліфікацію правопорушення контролюючим органом, оскільки описані обставини можуть відповідати іншій нормі закону, ніж та, яка зазначена у постанові. Відповідачем не надано належних доказів справності та повірки вагового обладнання, що ставить під сумнів достовірність результатів зважування. Товарно-транспортні накладні як первинні документи підтверджують здійснення перевезення без перевищення допустимих вагових параметрів і саме ці документи мають пріоритетне доказове значення при оцінці фактичних обставин справи.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів вирішено продовжити на розумний строк її апеляційний розгляд.
Апеляційний розгляд справи відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) здійснюється в порядку письмового провадження, за наявними у справі матеріалами та на основі наявних доказів.
Згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, повноту встановлення фактичних обставин справ та їх правову оцінку, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що основним видом діяльності ТОВ «БАЛК-ТРАНС» є 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.
Відповідно до товарно-транспортної накладної (ТТН) № 001 від 27 серпня 2022 року автомобільним перевізником ТОВ «БАЛК-ТРАНС» здійснювалося транспортування вантажу «насипом» - ячменю з пункту навантаження: ПП «Дружба» (Кіровоградська область, Петрівський район, смт Петрове, вул. Садова, 2) до пункту розвантаження: СП ТОВ «Трансбалктермінал» (68001, Одеська область, м. Чорноморськ, вул. Сухолиманська, 58). Маса брутто становила 41 920 кг, тара - 14 720 кг, нетто - 27 200 кг.
27 серпня 2022 року під час рейдової перевірки транспортного засобу марки MAN TGX 18.480 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) з напівпричепом SCHMITZ SPR 24L (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті складено акт № 339298 про порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт.
Згідно з указаним актом встановлено порушення пункту 22.5 Правил дорожнього руху України, а саме перевищення навантаження на одинарну вісь 12,73 т при допустимих 11,5 т, що за розрахунками контролюючого органу становить 10,7 %.
На підставі зазначеного акта відповідачем винесено постанову від 18 жовтня 2022 року № 345488 про застосування до ТОВ «БАЛК-ТРАНС» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17 000,00 грн за перевищення габаритно-вагових норм понад 10 %, але не більше 20 %.
Крім того, відповідно до товарно-транспортної накладної № 274 від 30 серпня 2022 року ТОВ «БАЛК-ТРАНС» здійснювало перевезення вантажу «насипом» - кукурудзи з пункту навантаження: с. Гладківщина, Золотоніський район, Черкаська область, до пункту розвантаження: ПЗК ТОВ «Олімпекс Купе Інтернейшнл». Маса брутто становила 40 580 кг, тара - 17 260 кг, нетто - 23 320 кг.
31 серпня 2022 року під час рейдової перевірки транспортного засобу FORD CARGO 41420 (реєстраційний номер НОМЕР_3 ) складено акт № 339612, яким зафіксовано перевищення загальної маси транспортного засобу 40,13 т при допустимих 38 т, що становить 5,6 %.
Відповідно до довідки № 0062346 про результати здійснення габаритно-вагового контролю встановлено, що транспортний засіб, яким здійснювалося перевезення, є чотиривісним, про що свідчать зафіксовані під час зважування показники навантаження на кожну з осей, а саме: 6,9 т; 12,17 т; 7,53 т; 7,32 т; 7,16 т. 
На підставі цього акта винесено постанову від 25 жовтня 2022 року № 345563 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 8 500,00 грн за перевищення вагових норм від 5 % до 10 %.
Також відповідно до товарно-транспортної накладної № 477 від 30 листопада 2022 року позивач здійснював перевезення кукурудзи за аналогічним маршрутом із масою брутто 40 560 кг, тарою 14 520 кг та нетто 26 040 кг.
30 листопада 2022 року під час перевірки транспортного засобу RENAULT PREMIUM (реєстраційний номер НОМЕР_4 ) з напівпричепом SCHMITZ (реєстраційний номер НОМЕР_5 ) складено акт № 338523, в якому встановлено відсутність документів, передбачених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме роздруківки даних роботи цифрового тахографа. Також зазначено, що водій не використовував особисту картку водія.
На підставі зазначеного акта відповідачем винесено постанову від 10 січня 2023 року про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17 000,00 грн за відсутність документів під час перевірки.
Не погоджуючись з такими рішенням відповідача про застосування адміністративно-господарських штрафів, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Колегія суддів, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, враховує наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною сьомою статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» від 05 квітня 2001 року № 2344-III (далі - Закон № 2344-III) передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює, зокрема державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті.
Згідно з частинами чотирнадцятою, сімнадцятою статті 6 Законц № 2344-III державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдові перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
За визначеннями, наведеними в абзацах 18, 58 частини першої статті 1 Закону № 2344-III автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; рейдова перевірка (перевірка на дорозі) - перевірка транспортних засобів суб`єкта господарювання на маршруті руху в будь-який час з урахуванням інфраструктури (автовокзали, автостанції, автобусні зупинки, місця посадки та висадки пасажирів, стоянки таксі і транспортних засобів, місця навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, контрольно-вагові комплекси та інші об`єкти, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту).
Відповідно до статті 33 Закону № 2344-III автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах. Для виконання перевезень небезпечних вантажів автомобільний перевізник повинен одержати відповідну ліцензію.
В силу статті 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник повинен, зокрема виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.
Згідно з частиною першої статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Частиною другою статті 48 Закону № 2344-III передбачено, що документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Відповідно до частини четвертої статті 48 Закону № 2344-III у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків.
Згідно з абзацами 14, 15 частини першої статті 60 Закону № 2344-III за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за:
- перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5 відсотків до 10 відсотків включно при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
- перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10 відсотків, але не більше 20 відсотків при перевезенні неподільного вантажу без відповідного дозволу або подільного вантажу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;.
За частиною другою статті 29 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353-XII (далі - Закон № 3353-XII) з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» від 08 вересня 2005 року № 2862-IV (далі - Закон № 2862-IV) передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103 (далі - Положення № 103), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Згідно з пунктом 8 Положення № 103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Відповідно до пунктів 2, 3, 4 Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року № 1567 (далі - Порядок № 1567), державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансбезпека, її територіальні органи. Державний контроль на автомобільному транспорті здійснюється посадовими особами органу державного контролю у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на перевірку, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку, шляхом проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдові перевірки можуть проводитися із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, органу місцевого самоврядування та/або місцевої держадміністрації, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Укртрансбезпеки, та власників (балансоутримувачів) пунктів габаритно-вагового контролю (за погодженням з їх керівниками).
Згідно з пунктами 12, 14 Порядку № 1567 рейдова перевірка додержання суб`єктом господарювання вимог, визначених пунктом 15 цього Порядку, здійснюється на підставі щотижневого графіка. Рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Пунктом 15 Порядку № 1567 встановлено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - Європейська угода); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
Відповідно до пунктів 16, 17 Порядку № 1567 рейдова перевірка може проводитися однією посадовою особою Укртрансбезпеки. Габаритно-ваговий контроль проводиться двома посадовими особами Укртрансбезпеки або однією посадовою особою Укртрансбезпеки із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, власника (балансоутримувача) пункту габаритно-вагового контролю. Під час проведення рейдової перевірки можливе: застосування спеціалізованих автомобілів, на яких розміщений напис «Укртрансбезпека»; використання спеціального обладнання, призначеного для перевірки дотримання водіями норм режиму праці та відпочинку, встановлених законодавством України та Європейською угодою; здійснення габаритно-вагового контролю; використання засобів аудіо- та відеотехніки для запису процесу перевірки; використання пристроїв для копіювання, сканування з метою збору інформації, що свідчить про правопорушення. Рейдова перевірка проводиться із зупиненням транспортних засобів або без їх зупинення. Зупинення транспортних засобів здійснюється відповідно до вимог пункту 15 Правил дорожнього руху та Порядку зупинення транспортного засобу, що здійснює автомобільні перевезення пасажирів та вантажів, посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів.
Пунктами 21, 22, 24 Порядку № 1567 передбачено, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3. Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності). У разі відмови уповноваженої особи суб`єкта господарювання або водія від підписання акта перевірки суб`єкта господарювання або акта перевірки транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис. Акти, зазначені у пунктах 20, 21 і 23 цього Порядку, реєструються в журналі обліку.
Відповідно до пунктів 25, 26, 27 Порядку № 1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. У разі виявлення вчиненого іноземним перевізником порушення посадова особа складає відповідний акт та приймає постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу, а інформацію про виявлені порушення та адміністративно-господарський штраф надсилає центральному органові виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної митної справи. Справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням. У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.
Пунктом 1 Порядку здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 (далі - Порядок № 879), визначено, що цей Порядок визначає механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, що використовуються на автомобільних дорогах загального користування.
Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку № 879 вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.
Відповідно до підпункту 4 пункту 2 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів.
Згідно з пунктами 4, 6 Порядку № 879 робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується Укртрансбезпекою, її територіальними органами, службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку. Власники (балансоутримувачі) пунктів габаритно-вагового контролю здійснюють фінансування робіт (послуг) з їх утримання, обслуговування та забезпечення функціонування. Габаритно-ваговий контроль, крім документального, здійснюється виключно в пунктах габаритно-вагового контролю посадовими особами та/або працівниками відповідних органів.
Пунктом 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 (далі - Правила № 30), передбачено, що транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.
Відповідно до абзаців 1, 4 пункту 4 Правил № 30 рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.
Згідно з пунктом 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - ПДР), рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують фактичної маси вантажного автомобіля: 
б) фактичної маси: вантажні автомобілі: двовісний автомобіль - 18 т (для доріг державного значення) та 14 т (для доріг місцевого значення); трьохвісний автомобіль - 25 т (26 т - для трьохвісних автомобілів, якщо ведуча вісь обладнана здвоєними колесами та максимальне навантаження на кожну вісь не перевищує 9.5 тони) (для доріг державного значення) та 21 т (для доріг місцевого значення); чотирьохвісний автомобіль - 32 т (для доріг державного значення) та 24 т (для доріг місцевого значення); чотирьохвісний автомобіль з двома рульовими вісями та ведучими вісями, оснащеними спареними колесами - 38 т (для доріг державного значення) та 24 т (для доріг місцевого значення); комбіновані транспортні засоби: двовісний автомобіль (тягач) з двовісним напівпричепом - 36 т (для доріг державного значення) та 24 т (для доріг місцевого значення); двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом - 40 т (для доріг державного значення) та 24 т (для доріг місцевого значення); трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом - 40 т (для доріг державного значення) та 24 т (для доріг місцевого значення); двовісний автомобіль (тягач) з трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра, - 42 т (для доріг державного значення) та 24 т (для доріг місцевого значення); трьохвісний автомобіль (тягач) з двовісним або трьохвісним напівпричепом (контейнеровоз), що здійснює перевезення одного або більше контейнерів або змінних кузовів загальною максимальною довжиною 13,716 метра, - 44 т (для доріг державного значення) та 24 т (для доріг місцевого значення); автопоїзди: двовісний або трьохвісний автомобіль з двовісним або трьохвісним причепом - 40 т (для доріг державного значення) та 24 т (для доріг місцевого значення).
в) навантаження на вісь: на одинарну вісь для доріг державного значення 11,5 т, для доріг місцевого значення 7 т, На здвоєні осі, якщо відстань між осями: менш як 1 метр 11,5 т/7 т, від 1 до 1,3 метра 16 т/ 0 т, від 1,3 до 1,8 метра при неспарених колесах 18 т/10,5 т, від 1,3 до 1,8 метра при спарених колесах, за умови, що навантаження на кожну вісь не перевищує 9,5 тонни 19 т/11,5 т, від 1,3 до 1,8 метра чотирьох вісних автомобілів, ведучі вісі яких оснащені спареними колесами, за умови, що навантаження на кожну ведучу вісь не перевищує 11,5 тонни 23 т/11,5 т, від 1,8 до 2,5 метра для причепів та напівпричепів 20 т/11,5 т, На строєні осі, в тому числі транспортних засобів спеціалізованого призначення (контейнеровозів), що здійснюють перевезення одного або більше контейнерів, якщо відстань між осями: 1,3 метра або менше 21 т/13 т, понад 1,3 до 1,4 метра 24 т/14 т.
Статтею 33 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачено, що рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами; та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до квитанції та довідки № 0062346 від 27 серпня 2022 року про результати здійснення габаритно-вагового контролю, складених на підставі квитанції про зважування від 27 серпня 2022 року, навантаження на одинарну вісь транспортного засобу становило 12, 73 т при нормативно допустимому значенні 11, 5 т.
В акті проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт № 339298 від 27 серпня 2022 року зазначено, що під час перевірки встановлено порушення пункту 22.5 Правил дорожнього руху України, а саме перевезення вантажу (ячменю) з перевищенням вагових параметрів на одинарну вісь до 12, 73 т при допустимих 11, 5 т, що становить 10,7 %.
Разом з тим, суд першої інстанції, визнаючи зазначене перевищення таким, що не досягає 10 %, дійшов такого висновку шляхом механічного зменшення фактичного навантаження на величину 2 % похибки вимірювального обладнання.
Колегія суддів не може погодитися з таким підходом суду першої інстанції з огляду на таке.
Жодною нормою Закону України «Про автомобільний транспорт», Правил дорожнього руху України або підзаконних нормативно-правових актів, що регулюють здійснення габаритно-вагового контролю, не передбачено можливості зменшення фактично встановлених вагових параметрів на величину допустимої похибки вимірювального обладнання при визначенні наявності складу правопорушення.
Відтак застосований судом першої інстанції підхід не ґрунтується на законі.
Вимоги до похибки вагового обладнання у розмірі до 2 % встановлюють допустимі межі точності вимірювання та характеризують технічні властивості засобу вимірювальної техніки, однак не передбачають обов`язку контролюючого органу здійснювати арифметичне зменшення фактично встановлених показників під час визначення наявності порушення.
Іншими словами, зазначена похибка є характеристикою приладу, а не нормативно встановленим «допустимим коридором» перевищення, який підлягає відніманню від фактичних результатів зважування.
Колегія суддів також враховує, що відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доказування правомірності рішення суб`єкта владних повноважень покладається на відповідача. Разом з тим, у даному випадку відповідач надав належні та допустимі докази, зокрема результати зважування, акти перевірки та відповідні довідки, які у своїй сукупності підтверджують факт перевищення встановлених вагових параметрів.
Натомість суд першої інстанції, не спростувавши достовірність зазначених доказів, фактично здійснив їх переоцінку шляхом довільного коригування отриманих результатів.
Фактично встановлене навантаження на одинарну вісь у розмірі 12,73 т перевищує нормативно допустиме значення 11,5 т на 1,23 т, що становить 10,7 %, тобто перевищує поріг у 10 %, визначений абзацом 15 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність складу правопорушення у діях позивача у зв`язку із застосуванням 2 % похибки є помилковим та таким, що ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права.
Крім того, колегія суддів враховує, що встановлення вагових обмежень має на меті забезпечення збереження автомобільних доріг та безпеки дорожнього руху. Формальний підхід до оцінки результатів габаритно-вагового контролю шляхом довільного зменшення встановлених показників нівелює ефективність державного контролю у цій сфері та суперечить публічним інтересам.
Аналогічно, відповідно до квитанції та довідки № 0063155 від 31 серпня 2022 року про результати здійснення габаритно-вагового контролю встановлено, що загальна маса транспортного засобу становила 40, 13 т при нормативно допустимому значенні 38 т.
В акті перевірки № 339612 від 31 серпня 2022 року зазначено, що перевищення становить 5,6 %.
Суд першої інстанції, застосувавши аналогічний підхід, зменшив фактичну масу транспортного засобу на 2 % похибки (0, 76 т) та дійшов висновку про відсутність перевищення понад 5 %.
Проте такий підхід є необґрунтованим з тих самих підстав, оскільки не передбачений жодною нормою законодавства.
Фактична різниця між встановленою масою транспортного засобу (40, 13 т) та нормативно допустимою (38 т) становить 2, 13 т, що у відсотковому співвідношенні складає 5,6 %, тобто перевищує встановлений законодавством поріг у 5 %, визначений абзацом 14 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».
За таких обставин наявні правові підстави для застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу.
Отже, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у діях позивача складу правопорушення, оскільки неправильно застосував норми матеріального права, безпідставно зменшивши фактично встановлені показники вагових параметрів та, як наслідок, неправильно визначивши відсоток перевищення.
У зв`язку з викладеним висновки суду першої інстанції в частині визнання протиправними та скасування постанов № 345488 від 18 жовтня 2022 року та № 345563 від 25 жовтня 2022 року не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам законодавства і підлягають скасуванню.
Також колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції про відсутність у діях позивача складу правопорушення, передбаченого абзацом 3 частини першої статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», з огляду на таке.
Відповідно до статті 60 Закону № 2344-III до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема за надання послуг з перевезення вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону.
За приписами статті 48 зазначеного Закону автомобільні перевізники та водії зобов`язані мати і пред`являти уповноваженим особам документи, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, при цьому перелік таких документів включає не лише прямо визначені, а й інші документи, передбачені законодавством.
Особливості регулювання режиму праці та відпочинку водіїв визначені Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07 червня 2010 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2010 року за № 811/18106, відповідно до пункту 6.1 якого вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонни повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Порядок використання тахографів визначено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженої наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року № 385, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2010 року за № 946/18241 (далі -Інструкція № 385).
Згідно з пунктом 1.4 Інструкції № 385 контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв; тахокарта - бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.
Відповідно до пункту 3.3 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом: забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа; своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом; у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв); у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.
Пунктом 3.5. Інструкції № 385 встановлено, що перевізники забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий); зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії; аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.
Відповідно до пункту 3.6. Інструкції № 385 перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР (994_016) здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку: правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР) (994_016); наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку; дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа; дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом; наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа; строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.
Згідно з підпунктами 1.2 та 1.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07 червня 2010 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2010 року за № 811/18106 (далі - Положення № 340), це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку. Вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).
Відповідно до п. 1.5 Положення № 340 відпочинок - безперервний період часу, який водій може використовувати на свій розсуд; робочий час водія - час, протягом якого водій зобов`язаний виконувати свої обов`язки, визначені трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку; тахограф - обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв.
Згідно з пунктом 6.1 Положення № 340 водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Пунктом 7.1 Положення № 340 встановлено, що органи, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, проводять перевірку встановленого режиму праці та відпочинку водіїв відповідно до законодавства України.
Аналіз вказаних норм законодавства свідчить про те, що водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, зокрема записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
Відповідно до частини першої статті 34 Закону № 2344-ІІІ автомобільний перевізник повинен, зокрема: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства.
Отже, контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися автомобільним перевізником та такий контроль не залежить ані від протяжності маршрутів, ані від виду перевезення: внутрішнього чи міжнародного.
Документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення передбачені статтею 39 Закону № 2344-ІІІ.
Так, автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. Документи для регулярних пасажирських перевезень для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування чи їх дозвіл, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, квитково-касовий лист, схема маршруту, розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України. Документи для регулярних спеціальних пасажирських перевезень: для автомобільного перевізника - ліцензія, договір із замовником транспортних послуг, паспорт маршруту, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, схема маршруту, розклад руху, інші документи, передбачені законодавством України. Документи для нерегулярних пасажирських перевезень для автомобільного перевізника - ліцензія, документ, що засвідчує використання автобуса на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством України; для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, договір із замовником транспортних послуг, документ, що засвідчує оплату транспортних послуг, інші документи, передбачені законодавством України.
Таким чином, перелік необхідних документів не є вичерпним, оскільки у статті 39 Закону № 2344-ІІІ визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення.
Статтею 48 Закону № 2344-III встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Відповідно до абзацу 3 частини першої статті 60 № 2344-ІІІ за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Тобто, автомобільні перевізники мають обов`язок забезпечити, а водії пред`явити особам, які здійснюють контроль за дотриманням законодавства про автомобільний транспорт, документи, на підставі яких здійснюються міжнародні перевезення. Крім того, на водіїв покладається обов`язок допускати до перевірки тахографів посадових осіб відповідача, надавати їм тахокарти, а також у разі, якщо у транспортному засобі використовуються цифрові тахографи, роздрукувати інформацію про роботу та відпочинок водіїв.
Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права, викладений в постанові Верховного Суду від 08 вересня 2025 року у справі № 500/4485/24. 
З матеріалів справи слідує, що актом перевірки зафіксовано відсутність у водія на момент проведення контролю роздруківки даних роботи цифрового тахографа, що не було спростовано належними та допустимими доказами.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що наявність у водія картки водія є достатньою підставою для виключення складу правопорушення, є помилковим та ґрунтується на неправильному тлумаченні положень Інструкції № 385 та статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Таким чином, відсутність роздруківки даних роботи тахографа на момент перевірки свідчить про недотримання вимог законодавства щодо документального забезпечення перевезення, у зв`язку з чим у діях позивача наявний склад правопорушення, передбачений абзацом 3 частини першої статті 60 Закону № 2344-III.
Відтак постанова № б/н від 10 січня 2023 року про застосування адміністративно-господарського штрафу є правомірною, а висновки суду першої інстанції в цій частині - безпідставними.
Оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права, апеляційна скарга відповідно до статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись статтями 308, 315, 317, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контрою) у місті Києві задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 жовтня 2024 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «БАЛК-ТРАНС» до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контрою) у місті Києві про визнання протиправними та скасування постанов.
Постанова набирає законної сили з дати ухвалення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Черпак Ю.К.

Судді: Вівдиченко Т.Р.

Штульман І.В.