ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

03 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/33455/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач),
суддів: Чабаненко С.В., Білак С.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року в адміністративній справі №160/33455/25 (головуючий суддя першої інстанції Турлакова Н.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - 

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 28.08.2025 № 053130014675 про відмову їй в призначенні пенсії за вислугу років 
- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати їй до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи з 11.10.2017 по 10.08.2025.
- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити та виплачувати їй пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019, починаючи з 20.08.2025 року.
- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області подати звіт про виконання рішення Дніпропетровськом окружного адміністративного суду по даній справі протягом 20 днів з дня набрання рішенням законної сили.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 28.08.2025 № 053130014675 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за вислугу років.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу період роботи з 12.10.2017 по 10.08.2025.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, починаючи з 20.08.2025.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права. Апелянт вказує, що право на пенсію за вислугу років мають працівники закладів освіти незалежно від віку, за наявності вислуги років до 11.10.2017 - не менш 26 років 6 місяців. Вік заявниці на дату звернення становить 51 рік 07 місяців 01 днів. Страховий стаж становить 31 рік 00 місяців 17 днів. Стаж роботи що дає право на призначення пенсії за вислугою років станом на 10.10.2017 - 18 років 06 місяців 10 днів. За результатами розгляду документів доданих до заяви до страхового стажу та стажу, що дає право на вислугу років зараховано всі періоди згідно наданих документів відповідно до норм чинного законодавства. Відтак, відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону № 1788-XII, оскільки не має необхідного стажу за вислугу років.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась 20.08.2025 року до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області від 28.08.2025 №053130014675 позивачу відмовлено у призначенні пенсії.
Так, в рішенні від 28.08.2025 №053130014675 зазначено зокрема наступне.
Згідно положень пунктів 2-1, 16 Прикінцевих положень Закону №1058 в редакції Закону України від 03.11.2017 року №2148 -VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій право на пенсію за вислугу років мають особи, які на день набрання чинності Законом № 2148 (на 11.10.2017) мають вислугу років та стаж, передбачений ст.55 Закону №1788. Пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом №1788 за Переліком закладів та установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909. З 04.06.2019 року право на пенсію за вислугу років згідно ст.55 Закону №1788-XII визначається з урахуванням вимог щодо вислуги років та стажу, які були передбачені законодавством станом на 11.10.2017. Право на пенсію за вислугу років мають працівники закладів освіти незалежно від віку, за наявності вислуги років до 11.10.2017 - не менш 26 років 6 місяців.
Вік заявниці на дату звернення становить 51 рік 07 місяців 01 днів.
Страховий стаж становить 31 рік 00 місяців 17 днів.
Стаж роботи що дає право на призначення пенсії за вислугою років станом на 10.10.2017 - 18 років 06 місяців 10 днів.
За результатами розгляду документів доданих до заяви до страхового стажу та стажу, що дає право на вислугу років зараховано всі періоди згідно наданих документів відповідно до норм чинного законодавства.
Відтак, відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону № 1788-XII, оскільки не має необхідного стажу за вислугу років.
Не погоджуючись з рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії, позивач оскаржив таке рішення до суду.
Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 року (далі по тексту - Закон №1058).
Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Відповідно до пункту 2-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.
Статтею 2 Закону №1788-XII визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.
Згідно статті 52 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.
Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ в редакції на час виникнення спірних правовідносин, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 №2-р/2019 встановлено, що положення статті 55 Закону №1788-ХІІ застосовуються без внесених до нього змін Законами України від 02.03.2015 року №213-VIII та від 24.12.2015 року №911-VIII.
Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон №2148-VIII, набрав чинності 11 жовтня 2017 року) доповнено пунктом 2-1 розділ XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV.
Відповідно до пункту 2-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачених статтями 52, 54 та 55 Закону №1788-ХІІ, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом №1788-ХІІ.
Згідно п.16 Закону розділу XV Прикінцеві положення №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону №1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Згідно зі статтею 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється КМУ.
Згідно із пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі по тексту - Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Надання інших додаткових документів, необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або у ній містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.
Згідно із п.2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58 (далі по тексту - Інструкція №58) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
Пунктом 2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення. Відповідно до абзацу 2 пункту 6.1 Інструкції №58, у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.
Працівник не несе відповідальності за правильність заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особою самостійно. Більше того, окремі недоліки заповнення трудової книжки, навіть якщо вони мають місце, не є підставою вважати відсутніми чи недоведеними відповідні періоди трудового стажу. Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
У постанові від 21.02.2020 року у справі №291/99/17 Верховний Суд дійшов висновку, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні трудового стажу при призначенні позивачу пенсії.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, відмова пенсійного органу у призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону №1788-XII мотивована відсутністю необхідного станом на 11.10.2017 спеціального стажу роботи, з посиланням на п.2-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV. При цьому загальний страховий стаж становить 31 рік 00 місяців 17 днів.
Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, сформованої у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20 за подібних правовідносин:
«Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду також не погоджується з посиланням скаржника на абзац 2 п.16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, відповідно до якого положення Закону №1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом №2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку скаржника, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону №1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду вважає, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 03.09.1997 ОСОБА_1 :
з 01.09.1997 прийнята на посаду вожатої в Лукашівську ЗОШ;
з 01.09.1998 року переведена з вожатої на посаду педагога організатора та бібліотекарем на 0,05 ставки;
з 01.09.2010 року переведена з посади педагога-організатора на посаду вчителя хімії та основ здоров`я;
з 01.09.2011 Лукашівська ЗОШ І-ІІ ступенів реорганізовано у Лукашівський НВК (загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад);
з 12.03.2018 назву Лукашівський НВК (загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад) Красноградської районної державної адміністрації Харківської області змінено Лукашівський НВК (заклад загальної середньої освіти І-ІІ ступенів - заклад дошкільної освіти) Красноградської районної ради Харківської області;
з 10.09.2018 призначено виконувачем обов`язків директора Лукашівського НВК;
з 01.11.2018 призначено директором, як така що пройшла за конкурсом на умовах контракту;
з 01.11.2020 продовжено термін дії контракту;
з 24.12.2020 Лукашівську гімназію Красноградської районної ради Харківської області перейменовано в Лукащівську гімназію Наталинської сільської ради Харківської області.
з 01.11.2024 продовжено термін дії контракту.
з 10.08.2025 звільнено з посади директора у зв`язку з ліквідацією закладу освіти.
Записи трудової книжки серії НОМЕР_1 від 03.09.1997 в повній мірі підтверджують зайнятість позивача у період з 01.09.1997 по 10.08.2025 на посадах працівника освіти та наявність у неї загальної кількості спеціального страхового стажу роботи на таких посадах понад 27 років.
Як зазначалося вище, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. При цьому, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні документів, що підтверджують такий стаж роботи.
Відтак, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції про те, що у позивача достатньо страхового стажу роботи (понад 27 років) на посадах, які дають їй право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII, а відтак рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 28.08.2025 № 053130014675.
Колегія суддів вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.
Рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог сторонами не оскаржується, а тому судом апеляційної інстанції рішення суду в цій частині не переглядається.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини першої статті 310 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною четвертою статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року в адміністративній справі № 160/33455/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року в адміністративній справі № 160/33455/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 

Головуючий - суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Чабаненко 

суддя С.В. Білак