ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/15559/25	Головуючий у 1-й інстанції Стельмащук П.Я. 	
Провадження № 22-ц/817/497/26 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Хома М. В., Храпак Н. М., 
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників цивільну справу №607/15559/25 за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2026 року (ухвалене суддею Стельмащуком П.Я, повний текст якого складено 27 січня 2026 року) в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
У липні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кошельок» (далі — ТОВ «Кошельок», позивач, апелянт) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі — відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовано тим, що 28 грудня 2021 року між ТОВ «Кошельок» та ОСОБА_2 укладено договір №2904010177-563260 про надання споживчого кредиту, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 8700.00 грн, з початковим строком кредитування 21 день, шляхом переказу на платіжну банківську картку відповідача, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1.85% від суми кредиту за кожен день користування (дисконтний, лояльний період). Крім того, користування сумою наданого кредиту після закінчення початкового періоду кредитування має наслідком подовження строку користування кредитом на 90 днів з відсотковою ставкою 2.2 % на добу.
Договір укладено в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитора. Кредитний договір підписано відповідачкою електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідач не повернув своєчасно суму позики, нараховані відсотки за користування позикою для погашення заборгованості за позикою, відповідно до умов договору кредиту. Внаслідок зазначених порушених зобов`язань заборгованість за договором кредиту становить 29910.95 грн, яка складається з 8700.00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 18210.95 грн - заборгованість за нарахованими процентами за період з 28 грудня 2021 року по 17 квітня 2022 року (включно).
У зв`язку з наведеним позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором кредиту від 28 грудня 2021 року в розмірі 29910.95 грн та судові витрати.
Заочним рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2026 року позов ТОВ «Кошельок» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кошельок» заборгованість за договором №2904010177-563260 від 28 грудня 2021 року в сумі 8700.00 грн (тіло кредиту), судовий збір в розмірі 783.16 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 969.90 грн.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині відмови у стягненні заборгованості за нарахованими процентами, ТОВ «Кошельок», в інтересах якого діє адвокат Гурський Г.Ю., подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга мотивована тим, що з урахуванням «балансу вірогідностей» на підставі доказів, які надав суду позивач, та які не спростував відповідач, у даній справі можна дійти висновку про укладення між сторонами кредитного договору №2904010177-563260 від 28 грудня 2021 року, за яким відповідач отримав кредит. При цьому, інформаційно-комунікаційна система позивача налаштована таким чином, що без надіслання позивачу акцепта та підписання відповідачем договору одноразовим ідентифікатором (4640) – не відбулося би зарахування кредитних коштів у розмірі 8700.00 грн на картку № НОМЕР_1 . Отже, кредитний договір є укладеним, оскільки, виконання вищенаведеного алгоритму дій щодо отримання кредиту відповідало внутрішній волі відповідача, тобто підтверджує волевиявлення відповідача на його укладення.
Таким чином, на думку сторони позивача, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні помилково дійшов висновку, що позивачем не доведено факту укладання з відповідачем кредитного договору, тому безпідставно відмовив позивачу у стягнені з відповідача відсотків за користування кредитним договором.
Отже, відповідач взяв на себе зобов`язання та не виконав їх належним чином, проценти визначені у договорі жодним чином не суперечать вимогам законодавства. Відповідач був ознайомлений з усіма умовами договору та погодився із ними. Нарахування відсотків за користування кредитними коштами здійснено в межах погодженого сторонами строку дії договору та за процентними ставками, передбаченими договором.
У зв`язку з викладеним, позивач просить заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2026 року в частині відмови в стягненні заборгованості за нарахованими процентами скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі. Вирішити питання судових витрат.
За правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ціна даного позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи викладене, відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою ТОВ «Кошельок», в інтересах якого діє адвокат Гурський Г.Ю., долучено новий доказ, а саме, візуальну форму послідовності дій клієнта в Інформаційно-телекомунікаційній системі.
Відповідно до частини першої, четвертої та восьмої статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Колегія суддів звертає увагу, що при подачі до апеляційного суду нових доказів, сторона позивача не обґрунтувала неможливість їх подання до суду першої інстанції.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що долучені ТОВ «Кошельок» до апеляційної скарги нові докази до розгляду не приймаються, оскільки такі отримані судом з порушенням порядку, встановленого законом, тобто є недопустимими.
Апеляційна скарга подана лише в частині стягнення заборгованості за нарахованими процентами за користування кредитом, а тому в іншій частині рішення колегією суддів не переглядається.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
Позивачем надано договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №2904010177-563260 від 28 грудня 2021 року, укладений між ТОВ «Кошельок» та ОСОБА_2 , згідно якого відповідачу надано кредит у розмірі 8700.00 грн, строком користування на 21 день (лояльний, дисконтний період), з правом пролонгації.
Позивач зазначає, що вищевказаний кредитний договір укладено в електронному вигляді за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи первісного кредитора. Кредитний договір підписано відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором (4640) відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
На підтвердження факту видачі кредиту позивачем надано довідку ПАТ «МТБ Банк» № 06/642-06/323 від 25 червня 2025 року про те, що 28 грудня 2021 року через систему хPAY успішно перераховано кошти в сумі 8700.00 грн на картку НОМЕР_1 , ID транзакції НОМЕР_2 , ID кредиту НОМЕР_3 , ID заявки на кредит 563260.
На виконання вимог ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2026 року, АТ «Універсал Банк» направило на адресу суду лист БТ/Е-16665 від 29 жовтня 2025 року, згідно якого слідує, що на ім`я ОСОБА_2 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_4 ). Також, АТ «Універсал Банк» долучено виписку по карті № НОМЕР_5 , згідно якої вбачається, що 28 грудня 2021 року ОСОБА_2 отримав грошові кошти в розмірі 8700.00 грн (деталі операції KSHL*CREDIT).
Згідно з детальним розрахунком заборгованості за договором №2904010177-563260 від 28 грудня 2021 року, заборгованість складає 26910.95 грн, з яких: заборгованість за сумою кредиту 8700.00 грн, заборгованість за відсотками 18210.95 грн.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи апеляційний суд виходить з наступного.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4 ст.203 ЦК України).
Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
За змістом ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).
За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України).
Абзац другий ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19.
У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно із п.6 ч.1 ст.3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших, електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону).
Згідно із ч.6 ст.11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
На виконання приписів Закону України «Про електронні довірчі послуги» в Україні діють декілька способів електронної ідентифікації особи, які дозволяють однозначно її встановити, а саме:
1) використання кваліфікованого електронного підпису особи, який розміщений у вигляді приватного ключа на матеріальному носії інформації;
2) використання систем BankID, зокрема Національного банку України, який регулюється постановою правління цього банку від 17 березня 2020 року №32.
Відповідно до пунктів 1, 2, 6 частини другої розділу I Загальні положення постанови правління Національного банку України від 17 березня 2020 року №32 визначено:
1) абонент-ідентифікатор - банк України, який є абонентом Системи BankID Національного банку та безпосередньо виконує функції ідентифікації, автентифікації та верифікації клієнтів (банку), які є користувачами Системи BankID Національного банку;
2) абонент - надавач послуг - абонент Системи BankID Національного банку, який з її використанням отримує від абонента-ідентифікатора дані користувача Системи BankID Національного банку з метою надання йому послуг;
6) автентифікація - електронна процедура, яка дає змогу встановити та підтвердити особу користувача Системи BankID Національного банку.
Статтею 23 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що надавачі платіжних послуг, визначені в пункті 9 частини першої статті 10 цього Закону, зобов`язані здійснювати ідентифікацію та верифікацію користувачів відповідно до вимог законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення.
Звертаючись до суду з позовом ТОВ «Кошельок» посилалося на те, що через неналежне виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором №2904010177-563260 від 28 грудня 2021 року утворилась заборгованість в розмірі 29910.95 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8700.00 грн; заборгованість за відсотками – 18210.95 грн.
Насамперед слід зазначити, що згідно умов кредитного договору №2904010177-563260 від 28 грудня 2021 року, кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі товариства та доступний зокрема через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.
ТОВ «Кошельок» у позовній заяві зазначає, що позичальника ОСОБА_2 ідентифіковано та верифіковано шляхом отримання через систему BankID НБУ ідентифікаційних даних позичальника.
Судом встановлено, що кредитний договір №2904010177-563260 від 28 грудня 2021 року не містить відомостей про його підписання позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором, який би відповідав вимогам закону «Про електронну комерцію» та закону «Про електронні документи та електронний документообіг», тобто в договорі відсутня відмітка про скріплення електронним підписом і його укладення дистанційно. Не містить кредитний договір також відомостей про підписання його електронним підписом і самим кредитодавцем.
З огляду на викладене колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що кредитний договір №2904010177-563260 від 28 грудня 2021 року не підписаний позичальником, тому визначені в ньому проценти не були погоджені сторонами, як і не погоджено строк кредитування ті інші істотні умови кредитного договору.
Апеляційний суд вважає, що оскільки відсутні докази укладення сторонами вищевказаного кредитного договору, тому відсутні правові підстави для задоволення позову ТОВ «Кошельок» в повному обсязі.
Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що перераховані позивачем на карту відповідача кошти у сумі 8700.00 грн підлягають стягненню як неповернута сума фактично отриманих грошових коштів в порядку ст.ст.1046, 1047, 1049 ЦК України, оскільки за відсутності існування правовідносин між сторонами, зокрема, не підтвердження факту укладення кредитного договору №2904010177-563260 від 28 грудня 2021 року, ТОВ «Кошельок» має право вимагати від особи, яка отримала грошові кошти товариства у спосіб, визначений ст.1212 ЦК України.
Однак, оскільки ОСОБА_2 апеляційну скаргу на заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 жовтня 2022 року не подавав, тому суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги ТОВ «Кошельок» (ч.1 ст.367 ЦПК України).
За таких обставин, оскільки суд апеляційної інстанції обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2026 року, слід залишити без змін.
У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно частини другої статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.
Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.
Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кошельок» – залишити без задоволення.
Заочне рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 січня 2026 року — залишити без змін.
Судові витрати, понесені сторонами у зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції — залишити в межах, ними понесених.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
Дата складення повного тексту постанови — 06 травня 2026 року.

Головуючий         О.З. Костів
Судді:          М.В. Хома
Н.М. Храпак