МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Миколаїв
05 травня 2026 р.	справа № 400/13959/25 	
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мороза А.О., за участю секретаря судового засідання Клепки А.В.,
позивачки: ОСОБА_1 ,
представника позивачки: Мозжеріна Ю.С.,
представників відповідача: Ахіджанової О.Ю., Павлієнко Д.Т.,
у відкритому судовому засіданні розглянув адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, 	

про	визнання протиправними та скасування наказів від 01.12.25 р. № 852, від 05.02.26 р. № 227о/с, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку	
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивачка або ОСОБА_1 ) звернулась з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі - відповідач або Департамент), в якому просить суд визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 01.12.25 р. № 852 про застосування до позивачки дисциплінарного стягнення у виді звільнення із служби в поліції.
За даним позовом Миколаївським окружним адміністративним судом відкрито провадження в адміністративній справі № 400/13959/25.
В наступному, ОСОБА_1 звернулась з позовом до Департаменту, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 05.02.26 р. № 227о/с про звільнення позивачки із служби в поліції;
- поновити позивачку на посаді поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України;
- стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу.
За даним позовом Миколаївським окружним адміністративним судом відкрито провадження в адміністративній справі № 400/1631/26.
За клопотанням представника позивачки, 11.03.26 р. справи № 400/13959/25 і № 400/1631/26 об`єднані в одне провадження під номером 400/13959/25.
На обґрунтування своїх вимог, ОСОБА_1 пояснила, що спірними наказами Департамент звільнив її із служби в поліції через відсутність на службі з 25.09.25 р. до 29.09.25 р. Позивачка стверджує, що прогулу в окреслений період не допускала, так як знаходилась на лікарняному, що підтверджується довідкою № 2 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу, в якій днем виходу на службу вказано 29.09.25 р. Посилання відповідача на механічні виправлення у даті виходу на службу в цій довідці, які відповідачем розцінені як ймовірна підробка з боку позивачки, безпідставні, оскільки потребують експертних знань та не доводять, що вони зроблені саме позивачкою, тоді як застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення не може ґрунтуватись на припущеннях або на недоведених фактах.
У відзиві відповідач просив відмовити в задоволені позову з огляду на те, що службовим розслідуванням встановлений факт невиходу ОСОБА_1 на службу, а надана нею довідка № 2 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу містить механічні виправлення в даті виходу на службу, які відповідач вважає ймовірно зробленими самою позивачкою для уникнення відповідальності.
В судовому засіданні представник позивачки додатково пояснив, що вважає застосоване Департаментом дисциплінарне стягнення у виді звільнення ОСОБА_1 із служби в поліції непропорційно суворим і необґрунтованим, адже відповідач не навів мотиви, з яких він не вдався до застосування більш м`якого стягнення.
Вирішуючи спір, суд виходить з наступного.
ОСОБА_2 (на підставі наказу від 27.10.25 р. № 1795о/с прізвище в обліково-реєстраційних документах Департаменту змінено на ОСОБА_3 ) проходила службу на посаді сержанта поліції поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції в Миколаївській області.
09.10.25 р. начальник відділу “Служба освітньої безпеки” Управління патрульної поліції в Миколаївській області Павлова А. подала начальнику Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції рапорт, яким до адресата доведено, що подана ОСОБА_1 довідка № 2 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу містить неузгодженості між датами та механічне виправлення, у зв`язку з чим запропоновано провести службову перевірку.
30.10.25 р. начальник Управління патрульної поліції в Миколаївській області Департаменту патрульної поліції Човпан О. подала начальнику Департаменту патрульної поліції доповідну записку, в якій зазначено, що під час перевірки довідки № 2 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу, яка була подана ОСОБА_1 на підтвердження перебування на лікарняному, в графі “Приступити до виконання службових обов`язків” було виявлено механічне виправлення у даті, у зв`язку з відсутність позивачки на службі з 25 до 29.09.25 р. є безпідставною.
30.10.25 р. наказом Департаменту № 3203 за цим фактом призначено службове розслідування і одночасно позивачку відсторонено від виконання службових обов`язків.
13.11.25 р. Департаментом затверджено висновок службового розслідування, в якому зафіксовані наступні обставини:
18.09.25 р. ОСОБА_1 поінформувала своє керівництво про те, що з вказаної дати і до 29.09.25 р. вона перебуває на лікарняному. 30.09.25 р. позивачка приступила до виконання службових обов`язків та подала довідку № 2 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу, видану КНП Миколаївської міської ради “Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1”. При дослідженні цієї довідки службовим розслідуванням було встановлено, що період перебування ОСОБА_1 на лікарняному складає з 18.09.25 р. до 24.09.25 р., дата видачі довідки 24.09.25 р. У графі “Приступити до виконання службових обов`язків” прописом вказана дата 29.09.25 р.
На підставі цих обставин, відповідач дійшов висновку про безпідставну відсутність позивачки на службі з 25 до 29.09.25 р. Також відповідач врахував пояснення лікаря ОСОБА_4 , який складав довідку № 2 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу, і який пояснив, що датою виходу ОСОБА_1 на службу є 25.09.25 р. і ніяких виправлень у зазначену довідку лікарем не вносилось. Враховуючи сукупність встановлених обставин, відповідач зробив висновок, що ймовірно позивачкою були внесені виправлення у дату виходу на службу у довідці № 2 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу.
Висновком службового розслідування запропоновано накласти на позивачку дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції.
Наказом Департаменту від 01.12.25 р. № 852 на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у виді звільнення із служби в поліції.
Правовою підставою цього наказу зазначено порушення позивачкою ст. 18 ч. 1 п. 1, 2 Закону України “Про Національну поліцію”, порушення Присяги працівника поліції, передбаченої ст. 64 ч. 1 того ж Закону, ст. 1 ч. 3 п. 1, 8 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15 березня 2018 р. № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут).
05.02.26 р. Департамент видав наказ № 227о/с про звільнення позивачки на підставі попереднього наказу від 01.12.25 р. № 852.
Доводи позивачки зводяться до того, що по суті її звільнення відбулось через висновок відповідача про внесення нею виправлень до довідки № 2 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу, але даний факт відповідачем не доведений, так як у висновку службового розслідування відповідач зазначає, що внесення виправлень до зазначеної довідки ймовірно (вірогідно) зроблено позивачкою, але накладення дисциплінарного стягнення не може ґрунтуватись на припущеннях, якими в даному випадку є висновки відповідача.
Слід звернути увагу на те, що наказ від 01.12.25 р. № 852 в якості підстави для звільнення позивачки, містить посилання виключно на відсутність останньої на службі без поважних причин з 25 до 29.09.25 р., що кваліфіковано відповідачем як самоусунення від виконання поліцейським службових обов`язків під час дії воєнного стану. Ніякі інші обставини в основу даного наказу відповідачем не покладались.
Отже, до предмету доказування в даній справі входять обставини, які стосуються відсутності позивачки на службі з 25 до 29.09.25 р. та причини такої відсутності.
Як встановлено висновком службового розслідування та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 з 18 до 29.09.25 р. була відсутня на службі.
На підтвердження законності відсутності на службі, позивачка подала відповідачу довідку № 2 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу, видану їй КНП Миколаївської міської ради “Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1”.
В розділі довідки “Звільнення від службових обов`язків” містяться наступні записи:
- з 18.09.25 р. до 22.09.25 р.
- з 23.09.25 р. до 24.09.25 р.
Приступити до виконання службових обов`язків прописом 29.09.25 р. При цьому у слові “дев`ятого” міститься очевидне виправлення.
Також дана довідка містить неузгодженість у даті видачі. Так, у графі “”Видана” стоїть дата “24 вересня”, після якої вписана цифра “29”.
Таким чином, довідка № 2 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу містить суперечливі дані - вона датована 24 вересня, останньою датою тимчасової непрацездатності позивачки у відповідній графі вказано 24.09.25 р., тоді як датою виходу на службу зазначено 29.09.25 р. і ця остання дата має очевидне виправлення, тобто дата виходу позивачки на службу відстоїть від дати закриття лікарняного на 4 дні.
Наказом МВС України від 23.03.16 р. № 201, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.04.16 р. за № 535/28665 затверджена форма довідки про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України.
В той же час, позивачці видана довідка, яка передбачена Порядком тимчасового звільнення від виконання службових обов`язків осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту в разі захворювань, травм або поранень, затвердженого наказом МВС України 19.02.18 р. № 117 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.03.18 р. за № 295/31747 (додаток 4) (далі - Порядок № 117), який розповсюджується виключно на осіб, які проходять службу в органах цивільного захисту, тоді як позивачка проходить службу в органах поліції, а відповідно до розділу IV п. 1 Порядку № 117, такі довідки видаються тільки закладом охорони здоров`я ДСНС, яким КНП Миколаївської міської ради “Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1” не є.
Порядок і умови видачі, продовження та обліку документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, здійснення контролю за правильністю їх видачі визначені Інструкцією про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України 13.11.01 р. № 455 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04.12.01 р. за № 1005/6196 (далі - Інструкція № 445).
Відповідно до п. 1.1. Інструкції № 445, тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності.
Тимчасова непрацездатність засвідчується для військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту відповідно до Порядку формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність в Реєстрі медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.06.21 р. № 1066, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.06.21 р. за № 728/36350 (далі - Порядок № 1066), та/або довідкою органу, у сфері управління якого перебувають заклади охорони здоров`я (п. 2.22. Інструкції № 445).
Згідно з п. 1, 2 Порядку № 1066, він визначає механізм формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність (далі - медичний висновок) в Реєстрі медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я (далі - Реєстр) суб`єктами господарювання, визначеними в пункті 2 розділу І цього Порядку, перелік відомостей, що вносяться до Реєстру та права доступу до них. Цей Порядок є обов`язковим для закладів охорони здоров`я та фізичних осіб - підприємців, які отримали ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики та здійснюють експертизу з тимчасової втрати працездатності (далі - суб`єкти господарювання).
Строк дії медичного висновку є періодом тимчасової непрацездатності (або періодом, на який непрацездатній особі рекомендовано переведення на легшу роботу) та визначається шляхом встановлення дати початку та дати завершення.
У момент формування в Реєстрі нового медичного висновку в електронній системі охорони здоров`я автоматично зазначається посилання на запис у Реєстрі про попередній медичний висновок за умови одночасного виконанням таких умов:
новий медичний висновок не містить відмітки про початок нового випадку тимчасової непрацездатності;
запис у Реєстрі та новий медичний висновок містять посилання на один і той же запис про пацієнта в Реєстрі пацієнтів в електронній системі охорони здоров`я;
запис в Реєстрі та новий медичний висновок містять однакову категорію;
дата завершення дії запису в Реєстрі така ж або більша, ніж дата, що на день передує даті початку дії нового медичного висновку;
запис у Реєстрі є останнім (за датою та часом формування і реєстрації) серед інших записів у Реєстрі (розділ ІІІ п. 1, 2 Порядку № 1066).
Надання інформації з Реєстру щодо сформованих медичних висновків здійснюється до Електронного реєстру листків непрацездатності з метою формування листків непрацездатності відповідно до Порядку організації ведення Електронного реєстру листків непрацездатності та надання інформації з нього, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.19 р. № 328 (розділ V п. 1 Порядку № 1066).
Медичний висновок містить такі відомості:
1) номер запису в Реєстрі;
2) посилання на запис про пацієнта в Реєстрі пацієнтів в електронній системі охорони здоров`я;
3) посилання на запис про тимчасово непрацездатну особу в Реєстрі пацієнтів в електронній системі охорони здоров`я;
4) посилання на запис про лікуючого лікаря у Реєстрі медичних працівників в електронній системі охорони здоров`я, яким встановлено факт тимчасової непрацездатності та який сформував та підписав кваліфікованим електронним підписом або удосконаленим електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», медичний висновок;
5) посилання на запис про суб`єкта господарювання в Реєстрі суб`єктів господарювання у сфері охорони здоров`я в електронній системі охорони здоров`я, лікарем якого встановлено факт тимчасової непрацездатності особи та сформовано медичний висновок у Реєстрі;
6) посилання на запис в Реєстрі медичних записів, записів про направлення та рецептів в електронній системі охорони здоров`я, на підставі якого здійснюється формування медичного висновку;
7) дату та час формування і реєстрації медичного висновку в Реєстрі;
8) вид медичного висновку («медичний висновок про тимчасову непрацездатність»);
9) суть висновку лікуючого лікаря про тимчасову непрацездатність відповідно до медичного висновку, що містить:
категорію медичного висновку: «Захворювання або травма загального характеру», «Догляд за хворою дитиною», «Догляд за хворим членом сім`ї», «Догляд за дитиною у разі хвороби особи, яка доглядає за дитиною», «Карантин», «Обсервація, самоізоляція під час дії карантину з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», «Переведення особи на легшу роботу», «Лікування в санаторно-курортному закладі», «Ортопедичне протезування», «Вагітність та пологи»;
відмітку про наявність алкогольного та/або наркотичного сп`яніння як причини виникнення тимчасової непрацездатності (за необхідності);
відмітку про зв`язок випадку тимчасової непрацездатності з професійною діяльністю пацієнта (за необхідності та може застосовуватися тільки для медичних висновків категорій «Захворювання або травма загального характеру», «Переведення особи на легшу роботу»);
дату порушення режиму лікування та вид порушення режиму лікування: «відмова від огляду МСЕК», «відмова від госпіталізації», «невиконання рекомендацій лікаря», «самовільне залишення суб`єкта господарювання», «навмисне заподіяння шкоди своєму здоров`ю або симуляція хвороби» (за умови, що таке порушення встановлено лікуючим лікарем);
10) відмітку про тимчасову непрацездатність, що виникла за кордоном (за необхідності);
11) строк дії медичного висновку (дата початку, дата завершення);
12) посилання на запис в Реєстрі про попередній медичний висновок про тимчасову непрацездатність (за наявності, відповідно до вимог пункту 2 розділу III цього Порядку);
13) відмітку про початок нового випадку тимчасової непрацездатності (розділ ІІ п. 1 Порядку № 1066).
Таким чином, документом, який підтверджує тимчасову непрацездатність поліцейського є або довідка про тимчасову непрацездатність поліцейського, військовослужбовця Національної гвардії України, форма якої затверджена наказом МВС України від 23.03.16 р. № 201 або медичний висновок, сформований у Реєстрі медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, за процедурою передбаченою Порядком № 1066.
Як наводилось судом вище, ОСОБА_1 була видана довідка передбачена Порядком № 117, а не наказом МВС України від 23.03.16 р. № 201.
В матеріалах справи міститься витяги з Реєстру медичних висновків в електронній системі охорони здоров`я, з яких вбачається, що тимчасова непрацездатність позивачки, яка підтверджена медичними висновками занесеними в цей реєстр, тривала з 18.09.25 р. до 22.09.25 р. та з 23.09.25 р. до 24.09.25 р., що повністю узгоджується з даними графи “Звільнення від службових обов`язків” довідки № 2 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу.
Наступний запис про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 в реєстрі датований з 01.10.25 р. до 03.10.25 р.
Додатково судом враховано і лист-відповідь від 09.10.25 р. КНП Миколаївської міської ради “Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1” на запит Департаменту, з якої слідує, що ОСОБА_1 перебувала на лікарняному з 18 до 24.09.25 р., а не до 29.09.25 р.
Отже, відповідач вірно встановив, що позивачка мала приступити до виконання службових обов`язків 25.09.25 р. (день, наступний за останнім днем, згідно з медичним висновком, який міститься в реєстрі), натомість була відсутня на службі в поліції до 30.09.25 р. (в цю дату позивачка вийшла на службу, а 01.10.25 р. відкрито наступний лікарняний) і таким чином протягом 5 днів ОСОБА_1 була відсутня на службі без поважних причин, що є порушенням службової дисципліни.
Навіть якщо врахувати, що довідка № 2 про тимчасову непрацездатність особи рядового і начальницького складу містить вірну дату виходу позивачки на службу - 29.09.25 р., то і в такому разі позивачка допустила прогул, так як вийшла на службу лише 30.09.25 р.
Відповідно до ст. 18 ч. 1 п. 1, 2 Закону України "Про Національну поліцію", поліцейський зобов`язаний неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.
Як передбачено п. 1, 2 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції і законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників. Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.
Стаття 12 Дисциплінарного статуту визначає, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
З урахуванням цього, відсутність ОСОБА_1 на службі, під час дії воєнного стану, без поважним причин, вірно розцінено відповідачем як порушення нею службової дисципліни.
Питання дискреції керівника органу поліції щодо призначення конкретного виду дисциплінарного стягнення неодноразово досліджувалось Верховним Судом.
Зокрема у постанові від 07.12.21 р. у справі № 120/278/20-а Верховний Суд висловив таку правову позицію:
“При цьому, суд першої інстанції помилково не взяв до уваги посилання представника НП України на дискреційні повноваження кадрової комісії та керівника відповідача при оцінці обставин, встановлених службовим розслідуванням, та обранні виду дисциплінарного стягнення.
Водночас суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що повноваження стосовно оцінки обставин, встановлених службовим розслідуванням, надання оцінки критеріям, які враховуються при обранні виду стягнення, тяжкості проступку та заподіяній шкоді, ставленню порушника до службових обов`язків, визнанню особою своєї вини в ході службового розслідування, рівень її кваліфікації тощо, є виключними дискреційними повноваженнями відповідної посадової особи, у даному випадку голови НП України, оскільки результатом реалізації таких повноважень є обрання одного з восьми можливих видів дисциплінарних стягнень.
Верховний Суд погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції та зазначає, що дискреція це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі, якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.
Дискреція не є довільною, вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з частиною другою статті 19 Конституції України “органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України”.
Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.
У рішеннях Європейського суду з прав людини склалася практика, яка підтверджує, що дискреційні повноваження не повинні використовуватися свавільно, а суд повинен контролювати рішення, прийняті на підставі реалізації дискреційних повноважень, максимально ефективно (див. рішення у справі “Hasan and Chaush v. Bulgaria” № 30985/96).
Згідно з Рекомендацією Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2, прийнятої 11.03.1980, державам-членам стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень як дискреційне повноваження слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою дискреції, тобто, коли такий орган може обрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами - державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. На законодавчому рівні поняття “дискреційні повноваження” суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність, закріпленим частиною другою статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Отже, вибір одного із видів дисциплінарного стягнення належить до дискреційних повноважень органу, що має право приймати рішення за результатами розгляду дисциплінарного провадження.
Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції, що застосування дисциплінарного стягнення, у тому числі звільнення з посади в органах поліції, здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.” (рішення суду доступне в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/101899054).
У постанові від 23.11.23 р. у справі № 420/14443/22 Верховний Суд зазначив наступне:
“77. Згідно усталеної практики Верховного Суду, обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває у площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення. Застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень (постанови Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 806/647/15, від 21.01.2021 у справі № 826/4681/18, від 28.10.2021 у справі № 520/1578/2020, від 09.02.2022 у справі № 160/12290/20 та ін.).
85. Отже, повноваження керівника щодо обрання одного з видів дисциплінарного стягнення у період дії воєнного стану залишаються дискреційними, але з урахуванням особливості його застосування, визначеного у статті 29 Дисциплінарного статуту, зокрема, з дотриманням порядку зростання.” (рішення суду доступне в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/115145994).
Таким чином, вибір виду дисциплінарного стягнення залежить від розсуду відповідача і він вправі одразу застосувати до поліцейського найсуворіший вид стягнення, що не потребує обґрунтування з його боку у виді пояснень з приводу обраного виду стягнення.
За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.
Судові витрати покладаються на позивачку.
Керуючись ст. ст. 2, 19, 139, 241-246 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
1. У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, ЄДРПОУ 40108646) відмовити.
2. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя А. О. Мороз