Справа № 581/435/25 
Провадження № 1-кп/581/6/26 

В И Р О К 
і м е н е м У к р а ї н и  

03 червня 2026 року сел. Липова Долина 

Липоводолинський районний суд Сумської області у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференцзв`язку), обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12025200470000288, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 квітня 2025 року по обвинуваченню 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, із зареєстрованим та фактичним місцем проживання по АДРЕСА_1 , слюсарю-збиральника ТОВ «Завод Кобзаренка», із професійно-технічною освітою, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, військовозобов`язаного, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 КК України,
в с т а н о в и в:
1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
1.1. Згідно зі статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на всій території України введено воєнний стан. В аналогічний спосіб дія воєнного стану продовжувалася, він безперервно триває і на час розгляду цього провадження. 
Відповідно до норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року №65/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 3 березня 2022 року № 2105-1X, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань на території України з 24 лютого 2022 року оголошено загальну мобілізацію, яка безперервно триває і на час розгляду цієї кримінальної справи.
За результатами проходження медичного огляду військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_2 27 січня 2025 року ОСОБА_4 визнаний придатним до військової служби. Цього ж дня, ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 по АДРЕСА_2 , діючи умисно, будучи визнаним придатним до військової служби, відкрито, категорично відмовився від призову на військову службу під час загальної мобілізації та отримання повістки про призов на військову службу під час загальної мобілізації на 17 год 27 січня 2025 року. У подальшому 27 січня 2025 року о 17 год чи в будь-який інший час ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_3 не з`явився, підтверджень щодо поважних причин своєї неявки не надав.
Продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, 26 квітня 2025 року близько 14 год 15 хв ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 по АДРЕСА_2 , відкрито відмовився отримувати бойову повістку та мобілізаційне розпорядження, відповідно до яких йому необхідно прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 28 квітня 2025 року о 8 год для відправлення до військової частини в складі команди НОМЕР_2 . Про отримання повістки та мобілізаційного розпорядження ОСОБА_4 у категоричній формі відмовився від підпису у корінцях та в журналі, також його ознайомлено з положеннями статті 336 КК України. Після чого він покинув приміщення ІНФОРМАЦІЯ_3 .
ОСОБА_4 , діючи умисно, будучи придатним за станом здоров`я до військової служби та обізнаним про його призов під час мобілізації, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, без поважних причин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 28 квітня 2025 року о 8 год чи в будь-який інший час, підтверджень щодо поважних причин своєї неявки не надав.
Вищезазначені дії ОСОБА_4 вчинив умисно, порушуючи вимоги ст.65 Конституції України, ч.9 ст.1, ст.39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст.1,22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», п.4,8 Указів Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022 та № 69/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» № 2105-ІХ від 03 березня 2022 року, «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» № 342/2022 від 17 травня 2022 року, з метою ухилення від призову на військову службу в порядку мобілізації на особливий період.
2. Позиція обвинуваченого щодо сформульованого відносно нього обвинувачення та його захисника
2.1. Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у присутності його захисника винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав у повному обсязі. Зазначав, що 24 лютого 2022 року, коли почалася війна, йому в електронному вигляді прийшла повістка про явку його до військкомату з речами на відправку на військову службу. Оскільки він уже знав про Бога, то задумався, що буде далі та вирішив підти до пастора в церкву, щоб покаятися у гріхах. Після покаяння він поїхав до військкомату, але там було багато людей і його відпустили додому, і так відбувалося ще двічі. Потім він почав ходити до церкви, влітку прийняв водне хрещення. У січні 2025 році через його роботу знову вручили повістку. Поїхавши до військкомату, він пройшов ВЛК і був визнаний придатним до військовий служби. Оскільки він віруюча людина, то він відмовився від отримання бойової повістки та відправки до військової частини. Вдруге йому вручалася бойова повістка у другій половині квітня 2025 року, у отримання якої він також відмовився у зв`язку з релігійними переконаннями. До отримання повісток він мав намір приєднатися до лав Збройних Сил України та захищати Батьківщину зі зброєю. Визнає, що має конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, проте вважає, що виконувати його має у мирний спосіб, працюючи в цивільній інфраструктурі, не маючи зв`язку з військовою службою. Після проходження ВЛК, він у військкоматі заявляв про те, що він християнин і не може проходити військову службу, Господь Бог почав торкатися його серця, на його переконання вбивати людей це гріх, він не може виконувати військові накази, бо він присягнув служити Господу Богу доброю совістю і при дотриманні цього Бог обіцяє йому спасіння, він духовно бореться, застосовуючи не зброю, а молитви за Україну, поранених та хворих, за керівників держави при прийнятті ними рішень, несе пости, читаючи Боже Слово; працюючи на ТОВ «Завод Кобзаренка» він сплачує податки та вносить свій внесок у обороноздатність; навіть якщо ворог прийде до нього в будинок він не буде чинити йому опір та віддасть цю ситуацію до рук Бога, бо Господь не надав йому право вбивати свого ворога; на даний час він є членом Колядинецької помісної церкви ОЦХВЄ, не займаючи в ній жодних релігійних посад, проповідує слово ОСОБА_6 та підтримує членів церкви та односільчан. Також він у 2024 році письмово звертався до військкомату та місцевої влади із заявами про заміну йому військової служби на альтернативну невійськову, але безрезультатно.
2.2. Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 зазначала про наявність підстав для виправдання обвинуваченого на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку із недоведеністю наявності в діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, оскільки прокурором не доведено ухилення обвинуваченого від призову на військову службу у період продовженого воєнного стану та загальної мобілізації в особливий період та відсутні підстави для призову саме відносно ОСОБА_4 як віруючої людини; також ОСОБА_4 відмовлявся від мобілізації через стійкі релігійні переконання та ініціював питання про заміну військової служби у період воєнного стану в порядку мобілізації на невійськову (альтернативну) службу і саме такий механізм передбачений ч.4 ст. 35 Конституції України, проте конституційне право обвинуваченого безпідставно не реалізовується державною у період воєнного стану.
3. Досліджені судом на стадії судового розгляду докази, які надані стороною обвинувачення, та які суд покладає в основу обвинувального вироку у даній кримінальній справі
3.1. Письмові докази, які надані прокурором:
- копія довідки військово-лікарської комісії від 27 січня 2025 року № 246, з якої вбачається, що 27 січня 2025 року позаштатною постійнодіючою військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_3 проведено медичний огляд рядового запасу ОСОБА_4 , якого на підставі пункту «в» статті 39, графи II Розкладу хвороб (додаток №1 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України від 14 серпня 2008 року №402), визнано придатним до військової служби;
- копія картки обстеження та медичного огляду від 27 січня 2025 року № 147, з якої вбачається проведення в КП «Липоводолинська лікарня» медичного огляду рядового запасу ОСОБА_4 , встановлення йому діагнозів, пов`язаних із хворобами серцево-судинної системи та очей, на підставі пункту «в» статті 39, графи II Розкладу хвороб (додаток №1 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України від 14 серпня 2008 року №402), визнано придатним до військової служби;
- копія журналу вручення мобілізаційних розпоряджень військовозобов`язаним, призначеним у команди ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якої вбачається, що 27 січня 2025 року під № 99 внесені відомості стосовно ОСОБА_4 , зокрема, № команди НОМЕР_2 , ВОС 790037, військове звання – рядовий, проте підпис про отримання мобілізаційного розпорядження та ознайомлення про адміністративну та кримінальну відповідальність за порушення військового обов`язку відсутній; 
- копії постанови по справі про адміністративне правопорушення № 55 ІНФОРМАЦІЯ_3 та протоколу про адміністративне правопорушення підтверджують притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн за порушення законодавства про мобілізацію;
- копія повістки, складеної керівником ІНФОРМАЦІЯ_4 на ім`я ОСОБА_4 , та розписки про її отримання, з яких вбачається те, що 27 січня 2025 року обвинуваченому виписано повістку на відправку, відповідно до якої рядовому ОСОБА_4 необхідно з`явитися о 17 год 27 січня 2025 року за адресою: АДРЕСА_2 для призову на військову службу під час мобілізації (особистий підпис військовозобов`язаного на цьому документі відсутній);
- копія акту про відмову від отримання повістки та про відмову від призову під час мобілізації від 27 січня 2025 року, в якому зафіксовано здійснення спроби старшого офіцера ОСОБА_7 вручити повістку військовозобов`язаному ОСОБА_4 , проте останній відмовився від її отримання, мотивуючи це його релігійними переконаннями. ОСОБА_4 в усній формі повідомлено про те, що він має прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 о 17 год 27 січня 2025 року за адресою: по АДРЕСА_2 , з метою переміщення до військової частини для проходження служби. Указаний акт складено старшим офіцером ОСОБА_7 у присутності свідків: ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ;
- відеоматеріали у виді файлів № 000000_00000020250127163850_0006, 000000_00000020250127164350_0007 від 27 січня 2025 року, про огляд яких складався протокол від 17 травня 2025 року, з яких вбачаються обставини здійснення спроби старшим офіцером ОСОБА_7 вручити повістку військовозобов`язаному ОСОБА_4 , проте останній усно відмовився від її отримання, мотивуючи це своїми релігійними переконаннями. Після чого військовозобов`язаного попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену за статтею 336 КК України;
- копія витягу із протоколу № 1 спільного засідання управління соціального захисту населення та районної комісії у справах альтернативної (невійськової) служби від 20 березня 2025 року, з якого вбачається, що комісія у складі голови – заступника голови Роменської РДА – начальника районної військової адміністрації, голови районної комісії ОСОБА_10 , та інших членів, у присутності ОСОБА_4 та ОСОБА_11 , розглянувши питання про направлення на альтернативну (невійськову) службу громадянина ОСОБА_4 , вирішила: заяву ОСОБА_4 залишити без розгляду, оскільки у зв`язку з діючим законодавством України не передбачено призову на базову (строкову) військову службу. Також чинною редакцією Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» не передбачено заміни військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період на альтернативну (невійськову) службу;
- копія листа-відповіді начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 підполковника ОСОБА_12 від 14 квітня 2025 року на адресу Роменського РВП ГУНП в Сумській області, яким повідомлено про перебування ОСОБА_4 на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 , строкову військову службу не проходив, із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації не звертався, висновку ВЛК не оскаржував;
- копія листа КНП «Липоводолинська лікарня» Липоводолинської селищної ради Сумської області від 9 квітня 2025 року на ім`я слідчого Роменського РВП ГУНП в Сумській області, яким повідомлено про незвернення ОСОБА_4 до КНП «Липоводолинська лікарня» станом на квітень 2025 року, окрім проходження військово-лікарської комісії;
- копія листа директора КНП «Липоводолинський ЦПМСД» Липоводолинської селищної ради від 10 квітня 2025 року на ім`я слідчого Роменського РВП ГУНП в Сумській області, яким повідомлено про незверенння ОСОБА_4 у період часу з 25 січня 2025 року по день підписання листа у підпорядковані медичні заклади КНП «Липоводолинський ЦПМСД» Липоводолинської селищної ради за наданням медичної допомоги;
- копія повістки, складеної керівником ІНФОРМАЦІЯ_4 на ім`я ОСОБА_4 від 26 квітня 2025 року, та розписки про її отримання вбачається обов`язок-вимога рядовому ОСОБА_4 з`явитися о 8 год 28 квітня 2025 року за адресою: АДРЕСА_2 для призову на військову службу під час мобілізації (особистий підпис військовозобов`язаного на цьому документі відсутній);
- копія акту про відмову від отримання повістки та про відмову від призову під час мобілізації від 26 квітня 2025 року, з яких вбачається, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_11 здійснив спробу вручити повістку військовозобов`язаному ОСОБА_4 , проте останній усно відмовився від її отримання, мотивуючи це своїми релігійними переконаннями. ОСОБА_4 в усній формі повідомлено про те, що він має прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 о 8 год 28 квітня 2025 року за адресою: по АДРЕСА_2 , з метою переміщення до військової частини для проходження служби. Указаний акт складено начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_11 у присутності свідків: ОСОБА_13 та ОСОБА_14 ;
- копії мобілізаційного розпорядження на ім`я ОСОБА_4 , з якого вбачається сформоване 26 квітня 2025 року повідомлення про наказ-вимогу обвинуваченому з`явитися протягом двадцяти чотирьох годин за адресою: по АДРЕСА_2 для призову на військову службу під час мобілізації та журналу вручення мобілізаційних розпоряджень військовозобов`язаним, призначеним у команди ІНФОРМАЦІЯ_3 , з якого вбачається, що 26 квітня 2025 року під № 120 внесені відомості стосовно ОСОБА_4 , зокрема, № команди НОМЕР_2 , ВОС 790037, військове звання – рядовий (особисті підписи про отримання повістки та мобілізаційного розпорядження та ознайомлення про адміністративну та кримінальну відповідальність за порушення військового обов`язку на цих документах відсутні); 
- відеоматеріал у виді файлу № 000000_00000020250426141622_0001, про огляд якого складений протокол від 07 травня 2025 року, вбачається, що начальник ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_11 26 квітня 2025 року здійснив спробу вручити повістку військовозобов`язаному ОСОБА_4 , проте останній усно відмовився від її отримання, мотивуючи це своїми релігійними переконаннями. Після чого військовозобов`язаного попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену за статтею 336 КК України.
- витребувані слідчим від Сумської обласної християнської місії ОЦХВЄ «Джерело життя» копії документів, саме:
- довідки Сумської обласної Християнської місії ОЦХВЄ «Джерело життя» від 15 квітня 2025 року, якими підтверджена належність ОСОБА_4 з 10 липня 2022 року до дійсного члена Церкви Християн Віри Євангельської в с.Колядинець та здійснення ним активної участі у релігійному житті громади як ревного християнина, такого, що постійно долучається до євангелізаційних заходів церкви та місії, нарікань від пастора й громади не має, також про суперечність релігійних переконань релігійної громади з виконанням військового обов`язку та закликанням організації не використовувати зброю проти інших людей, тримати її в руках та здійснювати присягу, що унеможливлює виконання ОСОБА_4 військового обов`язку; віднесення релігійної організації до Переліку релігійних організацій, віровчення яких не допускає користування зброєю, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 1999 року № 2066.
3.2. Показанням свідки зі сторони обвинувачення:
Свідок ОСОБА_15 у суді надав покази про, те що він працює офіцером громади ВП № 1 Роменського РВП ГУНП в Сумській області. 27 січня 2025 року здійснював відеофіксацію усної відмови ОСОБА_4 від отримання бойової повістки у приміщенні першого відділення РТЦК та СП на службову боді-камеру, під час якої співробітник ТЦК зачитав зміст бойової повістки ОСОБА_4 , роз`яснивши наслідки відмови від призову на військову службу, передбачені статтею 336 КК України. ОСОБА_4 відмовився від отримання повістки та його мобілізації у зв`язку з релігійними переконаннями та повідомив, що перебуває в релігійній організації відповідно до віровчення якої він не може брати зброю до рук, просив застосувати до нього альтернативну невійськову службу; про вищевказану відмову в приміщенні ТЦК та СП складено відповідний акт. Також співробітником ТЦК та СП роз`яснено ОСОБА_4 про непередбаченість заміни військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, на альтернативну (невійськову) службу. Підтвердив, що ОСОБА_4 свою незгоду з висновком військово-лікарської комісії не висловлював.
Свідок ОСОБА_11 у суді показав, що він проходить службу на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_4 є військовозобов`язаним та за результатами проходження медичного огляду військово-лікарською комісією обвинувачений визнаний придатним до військової служби. 26 квітня 2025 року ОСОБА_4 усно відмовився від отримання бойової повістки та мобілізації у зв`язку з релігійними переконаннями, які полягали у неможливості брати до рук зброї, на що йому роз`яснено, що у військовій частині йому можуть запропонувати посаду не пов`язану з використанням зброї та під час військового стану для мобілізованих осіб альтернативна служба не застосовується; про відмову отримання повістки цього ж дня складений акт у присутності співробітників ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , зміст повістки він зачитував у голос ОСОБА_4 , про відмову від отримання повістки складено акт, який підписано всіма присутніми при цьому особами. Висновок ВЛК ОСОБА_4 не оскаржував, того дня його не затримували, для відеофіксації усної відмови залучали поліцейського ОСОБА_16 ; на той час право на відстрочку від мобілізації ОСОБА_4 не мав, він також на той час не був віднесений до категорії військовозобов`язаних, які не підлягають мобілізації. Яку посаду отримає ОСОБА_4 у військовій частині гарантувати не можна, так як ТЦК та СП направляє до військової навчальної частини та після проходження навчання відбувається розподіл військовослужбовців до певних частин у залежності від отриманої військової спеціальності.
Свідок ОСОБА_8 у суді показала про її присутність у приміщенні першого відділення РТЦК та СП при усній відмові ОСОБА_4 від отримання бойової повістки та мобілізації 27 січня 2025 року. Цього дня вона була присутня в якості свідка при складанні акту про відмову від отримання повістки та про відмову від призову під час мобілізації (цей документ складався іншим співробітником ТЦК та СП ОСОБА_9 ), повістка вручалася співробітником ТЦК та СП ОСОБА_17 в той же день коли обвинувачений пройшов ВЛК та був визнаний придатним до військової служби. ОСОБА_4 обґрунтовував свою відмову від мобілізації, посилаючись на власні релігійні переконання, які полягали у неможливості брати до рук зброю.
Свідок ОСОБА_9 у суді показала, що вона з жовтня 2024 року проходить службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 . 27 січня 2025 року її запросили бути присутньою в якості свідка разом із співробітником відділу ОСОБА_13 до чергової частини РТЦК при врученні бойової повістки ОСОБА_4 на 17 год цього дня. Повістку вручав офіцер ОСОБА_7 ОСОБА_4 пройшов ВЛК та визнаний придатним для проходження військової служби, проте він відмовився від отримання бойової повістки. У приміщенні ТЦК та СП ОСОБА_7 зачитував зміст бойової повістки, права та обов`язки, також йому повідомлено, що він пройшов ВЛК і визнаний придатним до військової служби, проте ОСОБА_4 відповів, що він не може проходити військову службу у зв`язку зі своїми релігійними переконаннями, які полягали у неможливості брати до рук зброю. ОСОБА_7 говорив, що можливо нести службу не беручи зброю до рук, тобто бути корисним, виконуючи інші функції у Збройних Силах України. Потім ОСОБА_7 склав акт про відмову від отримання повістки, де вона також поставила свій підпис як свідок, після чого ОСОБА_4 відпустили, повідомивши, що він повинен прийти на 17 год цього дня для подальшої відправки до військової частини. ОСОБА_7 спробував вручати повістку, але чи отримував ОСОБА_4 її свідок не пам`ятала, як і не пам`ятала про те чи проводилася відеофіксація такої відмови співробітником поліції. ОСОБА_7 попереджав ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність.
Свідок ОСОБА_14 у суді показав про проходження ним служби у ІНФОРМАЦІЯ_5 на посаді помічника чергового ОСОБА_13 з квітня 2025 року. 26 квітня 2025 року, коли він перебував на чергуванні, до відділення прибув ОСОБА_4 , який за даними ВЛК визнаний придатним до військової служби. ОСОБА_11 спробував вручити йому бойову повістку на відправку до навчальної військової частини 28 квітня 2025 року, проте ОСОБА_4 відмовився отримувати повістку та бути мобілізованим у зв`язку з релігійними переконаннями, зазначаючи лише те, що він не може тримати зброю в руках. ОСОБА_11 також попереджав ОСОБА_4 про кримінальну відповідальність. 28 квітня 2025 року, коли він також перебував на чергуванні, ОСОБА_4 не з`явився на відправку по оголошеній йому повістці час та місце. Про відмову від отримання повістки складено акт, який також оголошено в присутності ОСОБА_4 , свідок підписував особисто складений акт. Факт відмови також фіксувався поліцейським на відеокамеру. 
Свідок ОСОБА_13 у суді показав, що проходить службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 на посаді чергового. 26 квітня 2025 року у першій половині дня, до відділення прибув ОСОБА_4 , начальник першого відділення ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_11 намагався вручити йому бойову повістку, проте ОСОБА_4 відмовився від її отримання у зв`язку з його релігійними переконаннями, зазначаючи, що він не може виконувати військовий обов`язок через власне віровчення. Про відмову отримати повістку складено акт та оголошено його ОСОБА_4 . У вказаному акті він також підписувався. Під час вручення повістки був присутній ОСОБА_18 , помічник чергового ОСОБА_14 та керівник підрозділу ОСОБА_11 ОСОБА_4 попереджено про кримінальну відповідальність за ухилення від мобілізації.
Свідок ОСОБА_18 у суді показав про те, що він є офіцером громади ВП № 1 (селище Недригайлів) Роменського РВП ГУНП в Сумській області. У квітні 2025 року, перебуваючи на службі, на прохання начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_11 , він прибув до відділу ТЦК для фіксування на службову боді-камеру усної відмови ОСОБА_4 від отримання бойової повістки. ОСОБА_11 оголошено зміст бойової повістки про відправку ОСОБА_4 на наступний день до військової частини, проте ОСОБА_4 відмовився від отримання бойової повістки та мобілізації у зв`язку з релігійними переконаннями, сутність яких не уточнював. Про відмову отримати бойову повістку складено акт, при усній відмові також були присутні інші співробітники ТЦК та СП, в тому числі ОСОБА_13 , інших осіб свідок на час допиту не пригадав. 
3.3. Досліджені судом докази, що надані стороною захисту:
- оголошене листування ОСОБА_4 із керівником місцевого ТЦК з приводу неможливості його мобілізації через релігійні переконання та із керівником Роменської РВА з приводу направлення його на альтернативну службу як члена помісної Колядинецької Церкви, яка підпорядкована Християнській Місії «Джерело життя» Об`єднаної церкви Християн Віри Євангельської, та з управлінням соціального захисту населення Роменської РДА із зазначеного питання та оголошений витяг з протоколу № 1 спільного засідання управління соціального захисту населення та районної комісії у справах альтернативної (невійськової) служби від 20 березня 2025 року про залишення без розгляду заяви ОСОБА_4 через непередбаченість чинною редакцією Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» заміни військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період на альтернативну (невійськову) службу;
- надані суду довідкові та характеризуючі відомості на ім`я ОСОБА_4 про його працевлаштованість протягом 2024-2025 років у Колядинецькому ліцеї Синівської сільської ради, протягом 2026 року – у ТОВ «Завод Кобзаренка» з отриманням строкового бронювання на важливому для економіки України підприємстві у період воєнного стану, про його приналежність до вищевказаної церкви, позитивну характеристику на нього як члена помісної Колядинецької Церкви, яка підпорядкована Християнській Місії «Джерело життя» Об`єднаної церкви ОСОБА_19 із реєстрацією зазначеної місії в якості юридичної особи в Україні, прийняття ним водного хрещення, з постійним зрощенням в своєму серці християнських чеснот, виховання в собі характеру Христового із поділянням ним Біблійних законів та постулатів щодо невикористання зброї і невчинення вбивств інших людей; 
- копія Статуту релігійної організації «Український центр об`єднаної церкви християн віри Євангельської», згідно з п.1, 2, 3, 4, 8 яких релігійна організація є юридичною особою та представляє об`єднання церков та релігійних організацій християн віри Євангельської, метою якого є задоволення духовних потреб віруючих громадян та спасінння людських душ через віру в Ісуса Христа Сина Божого, найвищими органами є З`їзд, Рада Центру та Правління Центру; розділ «Відповідальність» за невиконання членом Церкви своїх обов`язків та за грубе порушення заповідей Божих до нього в якості відповідальності застосовується зауваження (замітка) та вилучення з правом прийняття в члени Церкви після його глибокого покаяння, члени Церкви не можуть проходити військову службу із застосуванням зброї та прийняття присяги, проте мають право на альтернативну (невійськову службу);
- копії посвідчень Сумського обласного керівника християнської місії «Джерело життя» ОСОБА_20 та приналежність до статусу епіскопа «Українського центру ОЦ ХВЄ», посвідчення ОСОБА_21 , ОСОБА_22 в якості священослужителя (диякона) та пресвітера «Українського центру ОЦ ХВЄ» відповідно;
- свідоцтво про прийняття ОСОБА_4 . Водного Хрещення 10 липня 2022 року служителями ОЦХВЄ (т.1 арк. пров. 124-140,210-215, т.2 арк. пров. 14-19);
Свідок ОСОБА_20 у суді показав, що він є головою християнської місії, єпископом Об`єднаної церква християн віри євангельської (ОЦХВЄ), є відповідальним по Сумській області. У церкві с.Колядинець, яка підпорядкована релігійному братерству, він неодноразово бачився з ОСОБА_23 , влітку 2022 року він був присутній на його водному хрещенні, і саме тоді ОСОБА_23 набув статус члена цієї церкви. Із ОСОБА_23 він спілкувався, оскільки він допомагав облаштовувати дитячі табори влітку, зокрема, у 2025 році. Щоб стати членом церкви потрібно пройти відповідну перевірку. Якщо церква бачить, що у члена є якась невідповідність, то члену можуть бути здійснено попередження, або навіть відлучення, після останнього особа може за певних умов поновитися у членах церкви. ОСОБА_4 молиться у церкві за поранених, полонених та тих, хто щодня захищає країну на передовій. Віровчення ОЦХВЄ щодо виконання військового обов`язку чоловіками у церкві передбачає відмову від носіння та тримання зброї у руках, заборону вбивати інших людей, бо вбивці ОСОБА_24 на наслідують, також члени церкви не можуть носити однострій, виконувати військові накази та отримувати грошове забезпечення або бути капеланом у війську (бо треба носити однострій, тримати зброю в руках та приймати військову присягу). Йому відомо, що один з його членів став військовим священиком (капеланом); члени церкви готові допомагати державі у період воєнного стану у цивільний спосіб (будувати укриття, виконувати гуманітарні місії тощо). У період перебування у церкві ОСОБА_4 духовно зростав, приймаючи участь у братерських зустрічах, проповідях, семінарах, читаючи Біблію та на даний час обвинувачений є духовнозрілою людиною, яка твердо стоїть на християнському віровченні. 
Свідок ОСОБА_22 у суді показав, що є пастирем Об`єднаної церква християн віри євангельської (ОЦХВЄ) у с. Колядинець. У лютому 2022 року після початку вторгнення військ країни-агресора на територію України до нього зателефонував ОСОБА_23 і сказав, що отримав повістку і хоче покаятися. Він покаявся та поїхав до військомату, але потім повернувся. І після того почав відвідувати місцеву церкву. ОСОБА_4 10 липня 2022 року прийняв святе водне хрещення і після того він набув статус члена ОЦХВЄ, надавши обіцянку служити Богу доброю совістю. ОСОБА_4 приймає активну участь у житті церкви: систематично відвідує служіння церкви, бере участь у створенні дитячих таборів, молиться у церкві, поститься. Церква збирається щодня з 14 год до 15 год, а також у неділю зранку. У церкві проповідують брати церкви, читають Слово Боже, у селі проповідують односельчанам, ОСОБА_23 також проповідує. Віровчення церкви також сповідує не вбивати, бо це великий гріх, член церкви не може брати до рук зброю, всі члени церкви ведуть духовну війну, не можна також порушувати присягу складену перед Богом, бо на суді Божому кожен буде відповідати перед Господом; у період перебування у членах церкви обвинувачений духовно значно зріс (він постійно відвідує служіння, постійно читає Біблію (Новий завіт), став спокійним, працевлаштувався, не має шкідливих звичок, допомагає у роздачі гуманітарної допомоги тощо). Член церкви, якщо він піде воювати, то буде відлучений від церкви. 
Свідок ОСОБА_21 у суді показав, що є дияконом церкви « ОСОБА_25 » у складі Об`єднаної церква християн віри євангельської (ОЦХВЄ) з 1982 року в м. Суми. ОСОБА_26 знає з 10 липня 2022 року, коли він приймав водне хрещення. Він також приїжджає до церкви у с.Колядинець і бачив в ній її члена ОСОБА_23 . Відповідно до своєї віри чоловіки цієї церкви зброї до рук не беруть та не можуть вбивати інших, бо хто до рук візьме меча, той від меча і загине, член церкви може проходити службу у невійськовий спосіб (просвітництвом, чим можемо тим і займаємося, надіємося на Бога, несемо пости за воїнів, духовно стоємо за цілісність країни); ОСОБА_4 у церкві займається господарськими справами, проповідує, служить церковним співом, допомагає хворим та їх підтримує інших людей у повсякденному житті.
Свідок ОСОБА_27 у суді показав, що працює директором Колядинецького ліцею, в якому ОСОБА_4 працював кочегаром у опалювальний сезон з 2024-2025 років, та з жовтня 2025 року і протягом наступних двох місяців. Знає ОСОБА_23 з 2019 року як людину спокійну, толерантну, набожну (він звичайні святкові заходи не відвідує, став врівноваженим і завжди каже слова « ОСОБА_28 …», від певних громадян із негативного середовища він відійшов, постійно почав відвідувати служби в церкві, став менш спілковитим у порівнянні із попередніми роками, у певних світських громадських заходах він приймає участь, а в інших – не приймав, також він повідомляв про його релігійні погляди, бо від нього чути набожні слова, часто відвідує християнську церкву в с. Колядинець, так званих «п`ятидесятників», говорить про ОСОБА_29 ). ОСОБА_4 за місцем роботи був відмінним працівником. Питання про бронювання ОСОБА_4 у ліцеї не вирішувалося, свідок як директор лише надавав інформацію про такого працівника на адресу місцевого ТЦК та СП, обвинувачений звільнився з роботи за згодою сторін (фактично за сімейними обставинами через інвалідність племінника).
Свідок ОСОБА_30 у суді показала, що працює вчителем початкових класів Колядинецького ліцею. ОСОБА_4 знає з дитинства, оскільки неподалік проживали один від одного. Ще зі шкільних років знає його як спокійну, відповідальну, неконфліктну особу, навчався в школі в межах своїх можливостей, є доброзичливою, товариською та щедрою людиною, завжди прийде на допомогу у разі потреби. Знає, що ОСОБА_23 є віруючою людиною, відвідує Об`єднану церкву християн віри євангельської (ОЦХВЄ) в с.Колядинець уже тривалий час, віруючим він став ще відповідальнішим, проте у спілкуванні із нею говорив, що зброю до рук брати не буде за власними релігійними переконаннями. Коли вступаєш в розмову з ОСОБА_23 , то відчуваєш, що він став віруючою людиною, дотримується заповідей, він позбувся деяких шкідливих звичок (не злословить, не вживає алкогольних напоїв, ні з ким не конфліктує), на час допиту свідка він проживає разом із матір`ю інвалідом та із дитиною з інвалідністю (його племінником).
4. Висновки суду щодо сутності сформульованого обвинувачення
4.1. Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття даного процесуального рішення, у даній справі знаходить, що стороною обвинувачення доведена:
- наявність об`єкту злочину у виді встановленого законом порядку комплектування та бойової й мобілізаційної готовності Збройних Сил України для забезпечення національної безпеки та територіальної цілісності, а також авторитет органу, який займається комплектуванням збройних сил в особливий період;
- подія кримінального правопорушення, місце його вчинення та всі елементи об`єктивної сторони складу вищевказаного злочину: бездіяльність у виді двох неявок обвинуваченого 27 січня 2025 року, 28 квітня 2025 року за оголошеними йому в усній формі повістками до ТЦК та СП для відправки на військову службу у визначені дати та час в особливий період та у період воєнного стану без поважних причин із попередніми активними діями, пов`язаними із його усними дворазовими відмовами від отримання оголошених йому в усній формі письмових повісток та мобілізаційних розпоряджень у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_2 );
- суб`єктивна сторона складу нетяжкого злочину: вина у формі прямого умислу, оскільки установлено, що обвинувачений усвідомлював, що не виконує обов`язки громадянина України, пов`язані із призовом на військову службу в особливий період, посилаючись на власні релігійні переконання, з метою уникнути призову за мобілізацією у період воєнного стану;
- установлена наявність суб`єкта вчинення вищенаведеного злочину (ним є громадянин України чоловічої статі, призовного віку, який є військовозобов`язаним).
5.2. Аналіз досліджених судом у даній справі доказів підтверджує наступне.
Показаннями свідків зі сторони обвинувачення, письмовими доказами щодо проходження обвинуваченим військово-лікарської комісії й стану його здоров`я, а також, письмовими матеріалами, наданими місцевим ТЦК та СП (включаючи, відеозаписи про оголошення змісту двох мобілізаційних повісток та розпоряджень) та додатково показаннями всіх свідків захисту підтверджується обставина ухилення ОСОБА_4 , як придатного до військової служби за станом здоров`я та віком, від призову на військову службу під час воєнного стану та в особливий період без поважних причин у спосіб двох неявок до ТЦК та СП у визначені дати та час із посиланнями на власні релігійні переконання.
Показання свідків захисту ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , ОСОБА_30 та надані стороною захисту письмові докази підтверджують перебування та позитивну характеристику обвинуваченого в якості члена помісної Колядинецької Церкви із Християнської Місії «Джерело життя» Об`єднаної Церкви Християн Віри Євангельської та одночасно наявність у нього певних релігійних (християнських) поглядів та принципів, які сформовані та грунтуються на Біблійних заповідях, в тому числі, і щодо нетримання в руках зброї, уникнення вбивств людей та непорушення присяги Богу, яка також пов`язується із неможливістю прийняття військової присяги. 
Разом із цим, матеріали справи та показання свідків захисту містять належні та допустимі докази дотримання обвинуваченим релігійних канонів та мирних поглядів, включаючи певні заповіді, та ведення ним властивого для віруючої людини способу життя, які підтверджують наявність у нього певних релігійних переконань, які сформовані протягом 2022-2026 років. Разом із цим, матеріали справи не містять доказів участі обвинуваченого у певних пацифістських суспільних рухах та заходах, оприлюднення ним власних публічних висловлювань чи світоглядно-релігійної позиції у минулому у певних джерелах інформації, тривале перебування його в якості члена відповідної церкви та зайняття ним певних релігійних посад у ній тощо, які б підтверджували б серйозність, послідовність та високий ступінь його сформованих релігійних переконань, окрім вищезазначених показань свідків сторони захисту, довідкових відомостей про членство та участь в релігійній організації, тверджень самого обвинуваченого, наведених під час його допиту в присутності захисника. Під час допиту обвинуваченого в суді останній узагальненими фразами пояснив сутність власних релігійних поглядів та їх суперечність в частині його ставлення до виконання ним військового обов`язку в період мобілізації (опис показань обвинуваченого наведено в пп. 2.1 п. 2 даного вироку), та тим, що він не може брати зброю до рук, підкорятися наказам військового керівництва та приймати військову присягу через переконання власної совісті. 
Також, на думку суду, досліджені докази сторони обвинувачення та показання самого обвинуваченого, надані в присутності захисника під час допиту, підтверджують дійсну спрямованість умислу ОСОБА_4 саме на ухилення від призову у період загальної мобілізації в особливий період при введеному на території України воєнному стані з посиланнями на релігійні переконання, будучи визнаним придатним до військової служби у воєнний час та обізнаним про неможливість заміни військової служби у порядку мобілізації на альтернативну (невійськову) службу. Зміст повісток про явку до місцевого ТЦК та СП доводився обвинуваченому особисто та у доступній для нього формах, проте ним не надавалися службовим особам зазначеного органу документальні підтвердження поважності причин неприбуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 для відправки до навчальної військової частини для проходження військової служби за призовом в порядку мобілізації у період воєнного стану. Обвинуваченому співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_4 роз`яснювалися кримінально-правові наслідки ухилення військовозобов`язаних осіб від військової служби у порядку мобілізації в особливий період та про їх обізнаність й зрозумілість ОСОБА_4 усно підтверджував під час його допиту в суді та під відеозаписи у приміщенні ТЦК та СП. Проте обвинувачений усвідомлено, без поважних причин, не прибував у визначені дати та час до місцевого ТЦК та СП за двома повістками, будучи обізнаним про обов`язквість військової служби під час мобілізації у період воєнного стану незалежно від віросповідування. 
Також із введенням на території України воєнного стану та початку загальної мобілізації ОСОБА_4 не заявив компетентним органам в особі відповідних територіальної та місцевої військових адміністрацій про неможливість проходження ним служби в лавах Збройних Сил України через релігійні переконання та не просив замінити військову службу на альтернативну, однак намагався започаткувати застосування відносно нього заміни військової служби в порядку мобілізації під час воєнного стану на невійськову (альтернативну) службу за чотири місяці перед врученням йому повістки у серпні 2024 року у приміщенні місцевого підрозділу ТЦК та СП та після більш ніж дворічного часу від початку повномасштабного вторгнення країни-агресора на територію України. 
5.3. Спростування доводів сторони захисту щодо невизнання винуватості обвинуваченим у вчиненому кримінальному правопорушенні 
Довід сторони захисту про недоведеність прокурором наявності законодавчих підстав для загальної мобілізації в особливий період та відсутність підстав для призову на військову службу ОСОБА_4 суд вважає надуманим та помилковим, оскільки загальновідомими фактами є початок дії особливого періоду в Україні з 17 березня 2014 року після оприлюднення указу в.о. Президента України від 17 березня 2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Саме із 17 березня 2014 року указом виконувача обов`язків Президента України ОСОБА_31 розпочато першу хвилю мобілізації на особливий період тривалістю 45 днів, в ході якої здійснено призов військовозобов`язаних та резервістів до Збройних сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту та інших військових формувань України. 6 травня 2014 року указом в.о. Президента України ОСОБА_32 розпочато другу хвилю часткової мобілізації. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 оголошено та проведено загальну мобілізацію на території всіх областей України. Відповідно до абз. 12 ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливим періодом є період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Чинний Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначає правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, а також засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів, в тому числі в особливий період. Отже, особливий період запроваджено на території України з 17 березня 2014 року і він триває на даний час через проведення трьох видів мобілізації на підставі указів Президента України із подальшим їх затвердженням Верховною Радою України, а порядок та умови проведення мобілізації визначені спеціальним законом України. Вищевказані нормативні акти є загальнодоступними, оприлюднювалися у різних засобах інформації, вони перебувають у відкритому доступі, та вищезазначені обставини не підлягають окремому доведенню прокурором в силу відомих подій із повномасштабним вторгненням 24 лютого 2022 року країни-окупанта на територію України, яке триває і на даний час, і проведенням триваючих заходів по обороні та захисту Батьківщини на даний час; також стислий виклад окремих вищезазначених нормативних актів наведено в тексті обвинувального акту по даній справі, які прокурор уважав за необхідне внести до сформульованого ним обвинувачення. Відсутність у обвинувальному акті посилань на певні нормативно-правові акти з питань введення особливого період, мобілізації та продовження воєнного стану не є підставою для виправдання обвинуваченого у даній справі, так як предметом судового розгляду є сутність сформульованого прокурором обвинувачення, яке ґрунтувалося на певній доказовій основі, доведеність якого підтверджена судом. Також, на думку суду, індивідуальною підставою для мобілізації будь-якого громадянина до лав Збройних Сил України під час дії воєнного стану у порядку мобілізації є його належність до категорій військовозобов`язаних, його відповідність вимогам за станом здоров`я та відсутність у нього законних підстав для відстрочки або звільнення від такої служби, як це передбачено ст.10,17 Закону України «Про оборону України», ст.1,4,39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», ст.4,14,22,23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Документальне оформлення початку процедури мобілізації для військовозобов`язаного відбувається через отримання (вручення) повістки від відповідного ТЦК та СП і такий документ є сповіщенням про необхідність виконання військового обов`язку, що також установлено судом у даній справі відносно обвинуваченого ОСОБА_4 .
Довід сторони захисту про згоду ОСОБА_4 проходити невійськову (альтернативну) службу замість військової служби в порядку мобілізації в особливий період на підставі ч.4 ст.35 Конституції України, на думку суду, не є слушним та необґрунтованим, не є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності чи виправдання обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, оскільки:
1. По-перше, реалізація норми ч.4 ст.35 Конституції України відносно права громадян України на альтернативну (невійськову) службу через релігійні переконання в умовах воєнного стану у зв?язку з призовом за мобілізацією в особливий період на законодавчому рівні не врегульовано;
2. По-друге, чинне законодавство України не передбачає можливості сумлінної відмови від виконання обов`язку проходити військову службу за призовом під час мобілізації в особливий період, яка ґрунтується на релігійних або інших переконаннях. Такі переконання не можуть бути підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності у разі її ухилення від мобілізації у розумінні ст.336 КК України чи виправдання такої особи судом у разі вчинення зазначеного кримінального правопорушення. Однак, на думку суду, призов на військову службу під час мобілізації не скасовує права на сумлінну відмову від носіння віруючою особою та/або використання зброї, яку може бути реалізовано під час перебування військовослужбовця у складі законного збройного формування. Отже, свобода совісті особи підлягає врахуванню при проходженні військової служби, зокрема, щодо характеру виконуваних обов`язків, однак вона не трансформується у право військовозобов`язаної особи на відмову від мобілізації як такої навіть за умови щирості, послідовності й глибини її сформованих релігійних переконань.
3. По-третє, право сповідувати свою релігію або переконання не є абсолютним і може бути обмежене за певних умов. На рівні національного законодавства України право на свободу совісті та віросповідання гарантовано як одне з конституційних прав людини, зміст якого розкрито у ст.35 Конституції України. Одним із аспектів зазначеного права є можливість сумлінної відмови від військової служби. Зокрема, відповідно до ч.4 зазначеної статті у разі якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою. Положення ч.4 ст.35 Конституції України як конституційно-правова норма згідно з ч.3 ст.8 Основного Закону є нормою прямої дії. Проте цим конституційним положенням лише передбачено конституційну гарантію заміни військової служби альтернативною невійськовою за умови існування такої обставини, як несумісність виконання військового обов`язку з релігійними переконаннями громадянина. Водночас Конституція України не унормовує спосіб доведення цієї обставини, який визначається спеціальним законодавством. Із урахуванням цього, суд зазначає про те, що в умовах збройної агресії рф проти України, коли під загрозу поставлено життя, здоров`я, безпеку інших громадян і саме існування держави, виникає нагальна потреба у належному комплектуванні Збройних Сил України для відсічі агресії і високі ризики недобросовісної поведінки осіб, що підлягають призову, спрямованої на ухилення від виконання ними конституційного обов`язку по захисту Вітчизни.
4. По-четверте, ч.2 ст.35 Конституції України, ч.3 ст.18 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права і ч.2 ст.9 Конвенції з прав людини і основоположних свобод допускають обмеження право сповідувати релігію в інтересах громадського порядку або безпеки, здоров`я чи моралі, а також захисту прав і свобод інших людей. Усі ці положення визначають, щоб таке обмеження встановлювалося законом, та було виваженим (пропорційним до заявленої мети). Як і в інших випадках, закон, який визначає застосування таких обмежень, має бути чітким, зрозумілим для відповідної особи, а його застосування має бути передбачуваним та точним, щоб захистити особу від свавілля. Положення ст.18 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права не допускають відступу за будь-яких обставин. Відступ від зобов`язань, передбачених ст.9 Конвенції з прав людини і основоположних свобод, допускається відповідно до її ст.15, однак з 4 квітня 2024 року заявлений раніше Україною відступ від зобов`язань за цією статтею відкликано. Ці положення міжнародних договорів діють у повному обсязі на даний час. Тобто національне законодавство відповідає критеріям доступності і чіткості, а неможливість для військовозобов`язаного відмовитися від призову під час мобілізації є послідовною позицією законодавця. Неможливість відмовитися від військової служби на підставі релігійних переконань також має легітимну мету в ситуації, в якій перебуває зараз держава Україна. Оскільки українське суспільство змушене захищатися від військового нападу сусідньої держави, військові дії агресора мають широкомасштабний характер й охопили майже всі області України, протяжність лінії оборони сягнула значної частини її кордону. Україна обороняється від нападу держави, яка значно переважає її за площею, кількістю населення, озброєння, а також володіє ядерною зброєю. Ці та інші фактори можуть характеризуватися як непередбачувана та виключна ситуація, що також має місце у даній справі (наближений правовий висновок викладений у рішенні ЄСПЛ від 13 квітня 2021 року у справі «Cristian-Vasile Terhes against Romania», № 49933/20). У такій ситуації загальну військову мобілізацію в Україні оголошено з легітимною метою оборони від агресії, яка загрожує існуванню нації та держави. Захист нації та життя її людей може розглядатися як легітимний інтерес у громадській безпеці для захисту прав і свобод інших людей, включно й цивільних осіб. Якщо існування України поставлено під загрозу, то держава повинна вжити всіх можливих заходів для самозбереження (у тому числі мобілізації військовозобов`язаних). Така легітимна мета дозволяє державі впроваджувати пропорційні обмеження, у тому числі виключати можливість відмови від військової служби з міркувань, зумовлених певними переконаннями, що також є застосованим для даної справи.
5. По-п`яте, посилання сторони захисту про те, що право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою, гарантоване ч.4 ст.35 Конституції України, на думку суду, не поширюється на ситуацію, яка має місце на даний час на території України та загрожує існуванню нації у період повномасштабного вторгнення військ країни-окупанта на територію держави. Підхід законодавця, який виключив можливість такої заміни, відповідає ст.35 Конституції в сукупності зі статтями 17 та 65 Основного Закону України. Також чинне законодавство з питань мобілізації не визначає умов та порядку заміни виконання військового обов`язку у порядку мобілізації в особливий період альтернативною (невійськовою) службою у період введеного на території України воєнного стану чи особливого періоду. У разі призову на строкову військову службу для особи з певними релігійними переконаннями доступна можливість замінити таку службу альтернативною відповідно до Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу», проте в разі призову під час мобілізації закон не передбачає умов та порядку такої заміни.
6. По-шосте, питання про проходження ОСОБА_4 невійськової (альтернативної) служби вже до порушення кримінальної справи розглядалося повноважним органом й остаточного не вирішено позитивно відносно обвинуваченого, а залучення чи незалучення військовозобов`язаних осіб через їх релігійні переконання до невійськової служби не віднесено до повноважень суду. 
Також суд уважає, що обвинувачений, як військовозобов`язаний, будучи мобілізованим до лав Збройних Сил України у період воєнного стану, міг відмовлятися через власні релігійні переконання від носіння та використання зброї, виконуючи інші, небойові завдання та військові обов`язки у складі державного збройного формування, підсилюючи обороноздатність держави та її збройних сил (наприклад, працюючи у шпиталі, тилових військових частинах в якості кухара, ремонтника техніки, водія, у військах забезпечення тощо), і відповідно не ухиляючись від військової служби в період загальної мобілізації. У процесі судового розгляду даної справи обвинувачений не переглянув свого ставлення до виконання військового обов`язку у період введеного на території України воєнного стану, підтвердивши незмінність власної позиції, пов`язаної з релігійними переконаннями. 
Під час розгляду даної справи судом установлена наявність певних релігійних переконань в обвинуваченого ОСОБА_4 та змоги останнього за станом свого здоров`я, отриманої ним освіти проходити військову службу в період загальної мобілізації, однак посилання обвинуваченого на його релігійні переконання при невжитті дієвих заходів про завчасне доведення своєї позиції відповідним державним органам та при попередженні його про кримінальну відповідальність за ст.336 КК України розглядаються судом в якості спроби зловживання звільненням такої особи від військової служби у період воєнного стану через власні релігійні переконання, набувши членство в церкві саме у період воєнного стану та оголошеної загальної мобілізації, також будучи обізнаним про неможливість згідно з чинним законодавством застосування альтернативної невійськової служби у період воєнного стану, та незастосованість у даній справі положень ст.9 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (такі повноваження державних органів випливають із судової практики застосування вищевказаної статті Конвенції, про що зазначено у рішеннях ЄСПЛ від 25 березня 1999 року, від 23 березня 2020 року у справах «Папавасілакіс проти Греції» (п.54), «Дягілєв проти росії» (п.63) відповідно). Проте, із урахуванням обставин справи, суд уважає, що обвинувачений не довів наявності в нього глибокого й непереборного конфлікту між його релігійними переконаннями та його військовим обов`язком щодо захисту Батьківщини.
Довід обвинуваченого та його захисника про відсутність умислу в діях обвинуваченого саме на ухилення від мобілізації та наявність у нього бажання проходити невійськову службу в якості віруючої особи з належністю до члена помісної Колядинецької церкви, суд уважає також непереконливим, оскільки він повністю спростовується дослідженими судом відеоматеріалами, мобілізаційними документами, складеними співробітниками місцевого ТЦК та СП, показаннями свідків обвинувачення та захисту, з яких проглядається відсутність усвідомленого наміру виконати обвинуваченим військовий обов`язок по захисту Батьківщини в особливий період з посиланнями виключно на власні релігійні переконання після отримання відповідних роз`яснень про неможливість заміни військової служби в період мобілізації та воєнного стану на невійськову альтернативну службу та до отримання ним однієї повістки у червні 2025 року. Також наявність прямого умислу на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, вбачається із показань обвинуваченого, наданих ним у суді в присутності його захисника (п.п. 2.1 п. 2 даного вироку);
5.4. Таким чином, об`єктивно з`ясовані обставини справи, аналіз вищенаведених доказів, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до статті 94 КПК України, дають підстави суду зробити висновок про доведеність факту вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення (нетяжкого злочину із формальним складом), а його умисне діяння, яке полягало в неприбутті без поважних причин 27 січня та 28 квітня 2025 року до ІНФОРМАЦІЯ_7 для відправлення в складі команди НОМЕР_2 до військової частини для проходження військової служби під час мобілізації на особливий період по оголошеним йому повісткам з попередніми усними відмовами від отримання двох повісток та мобілізаційних розпоряджень, суд кваліфікує за статтею 336 КК України, як ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період. 
Вищенаведені судом висновки узгоджуються із правовими позиціями суду касаційної інстанції, викладеними у постанові Об`єднаної палати ККС у складі Верховного Суду у справі № 573/838/24 від 27 жовтня 2025 року та у постановах Верховного Суду від 02 травня 2024 року у справі № 344/12021/22, від 27 листопада 2025 року у справі № 583/3259/24, від 17 лютого 2026 року у справі № 953/8287/24, від 15 листопада 2023 року у справі № 641/1067/23, від 05 лютого 2024 року у справі № 625/67/23, від 17 лютого 2026 року у справі № 953/8287/24, від 26 березня 2026 року у справі № 686/4894/23.
5.5. При ухваленні обвинувального вироку у даному кримінальному провадженні суд керується стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (як про це зазначив Європейський суд з прав людини у п. 161 рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Це пов`язується з тим, що суд визнає, що подані стороною обвинувачення у даному провадженні і досліджені судом вищенаведені докази є належними і допустимими, оскільки вони містять у собі фактичні відомості, які логічно та системно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт вчинення протиправного діяння та винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, вони визначені як джерела доказування у КПК України, зібрані у порядку, передбаченому чинним кримінальним процесуальним законом.
На думку суду, з вищедосліджених доказів, наданих суду стороною обвинувачення, достовірно установлена наявність та доведеність всіх обов`язкових елементів складу злочину, передбаченого ст.336 КК України, вчиненого обвинуваченим ОСОБА_4 , а тому їх достатньо для ухвалення судом обвинувального вироку у даній справі. 
6. Призначення покарання за вчинене кримінальне правопорушення
6.1. При призначенні покарання ОСОБА_4 обставин, які його пом`якшують, суд не вбачає.
Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом також не установлено. 
6.2. Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_4 , суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, бере до уваги, що санкція статті 336 КК України передбачає одне основне безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 5 років, та відповідно до статті 65 КК України враховує:
- ступінь тяжкості вчиненого умисного нетяжкого злочину у виді двох неявок обвинуваченого протягом 2025 року за оголошеними йому повістками до ТЦК та СП для відправки на військову службу у визначені дати та часи в особливий період (у період воєнного стану) й без поважних причин, а також те, що обвинувачений вчинив нетяжкий злочин із формальним складом для якого настання негативних матеріальних чи інших наслідків не є обов`язковим; форму вини у виді прямого умислу з метою ухилення від призову в період мобілізації;
- наслідки та обставини вчиненого злочину (певний негативний вплив на стан мобілізації військовозобов`язаних на території Роменського району Сумської області та дві повторні неявки обвинуваченого протягом 2025 року за оголошеними йому повістками до ТЦК та СП для відправки на військову службу у визначені дати та часи в особливий період (у період воєнного стану) й без поважних причин);
- особу винуватого (інвалідності не має, раніше несудимий, є громадянином України, досяг 46-річного віку, є військовозобов`язаним і перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_8 , із зареєстрованим місцем проживання в с.Колядинець Роменського району Сумської області), матеріальний та сімейний стан (є працевлаштованим із бронюванням від військової служби за основним місцем роботи, яке діяло до травня 2026 роу, є неодруженим, проживає за зареєстрованим місцем проживання в с. Колядинець, не має на утриманні власних неповнолітніх дітей, отримав професійно-технічну освіту, стан його здоров`я (не є особою з інвалідністю, не перебуває на «Д» обліках у лікарів нарколога та психіатра, має хронічні захворювання серцево-судинної системи та очей), позитивної характеристики за зареєстрованим місцем проживання та в якості члена релігійної громади, відсутність державних нагород і почесних звань, з липня 2022 року є членом помісної Колядинецької Церкви Християнської місії «Джерело життя» Об`єднаної Церкви Християн Віри Євангельської, прийняв водне хрещення та не займає церковно-релігійних посад у зазначеній церкві; 
- статусу депутата місцевої ради не має, інформація про негативні особисті якості обвинуваченого у матеріалах справи відсутня;
- у досудовій доповіді орган пробації визначив середні ризики повторного вчинення правопорушень обвинуваченим та його небезпеки для суспільства, при цьому виправлення ОСОБА_4 розглядалось можливим без позбавлення або обмеження його волі на певний строк, його особа не становить високої небезпеки для суспільства та окремих осіб (арк. пров. 31-39 т.1);
- відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують відповідальність обвинуваченого.
6.3. У зв`язку із чим, суд уважає, що обвинуваченому з метою його подальшого виправлення та переосмислення власної протиправної поведінки і для попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень слід призначити покарання у виді позбавлення волі на певний строк, оскільки такий вид основного покарання відповідає загальним правилам призначення покарання, передбачених КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для індивідуального виправлення обвинуваченого в умовах ізоляції від суспільства за вчинені ним неодноразові порушення мобілізаційного законодавства.
Разом із цим, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із застосуванням ст.69 ч.1 КК України та ст.75 КК України, із урахуванням вищенаведених даних про його особу й установлених обставин кримінального правопорушення, відсутності обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, та пом`якшують покарання обвинуваченому у даній справі, суд також не вбачає, оскільки під час розгляду даної справи обвинувачений не переглянув свою поведінку та ставлення до мобілізації, не виявляючи щирого каяття у вчиненому нетяжкому злочині.
Окремо, суд зазначає про відсутність підстав для застосування при призначенні основного покарання обвинуваченому положень ст.75 КК України, оскільки інкримінований обвинуваченому злочин, передбачений ст.336 КК України, є умисним нетяжким діянням, яке вчинено під час введення на території України воєнного стану, а звільнення від відбування покарання з випробуванням військовозобов`язаного під час мобілізації, на особливий період не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, а навпаки створить у таких осіб впевненість у безкарності за відмову від виконання конституційного обов`язку, пов`язаного із захистом Батьківщини. На думку суду, це підвищує суспільну небезпечність вчиненого злочину, оскільки це може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є недопустимим. Через збройну агресію рф проти України захист незалежності та територіальної цілісності держави набув особливого значення для кожного громадянина та має забезпечуватися всіма можливими засобами. Наслідки ухилення осіб від військової служби в цих умовах через призначене їм покарання мають досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання із випробуванням також сформує негативну думку інших військовослужбовців щодо своєї діяльності, матиме вплив на їх бойовий дух та мотивацію, а також жодним чином не сприятиме дотриманню мети та принципів призначення покарання, до того ж застосування зазначеної норми кримінального закону не буде відповідати принципам та меті призначення покарання, а також суспільній необхідності на даний час, з підстав того, що активні бойові дії на території України продовжуються, ворог не відступає та, навпаки, нарощує наступальну міць, воєнний стан, введений Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у країні триває, мобілізаційні ресурси потребують постійного оновлення. 
На підставі вищезазначеного, суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому основного покарання у виді позбавлення волі, наближеного до мінімального строку, передбаченого санкцією ст.336 КК України, оскільки воно відповідатиме його меті, принципам справедливості та виваженості.
На думку суду, також вищенаведені висновки узгоджуються із мотивом Європейського суду з прав людини з приводу подвійної мети кримінального покарання, згідно з яким «кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету – покарання і стримування від вчинення нових злочинів (п.102 рішення цього суду у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09 жовтня 2003 року).
7. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку
7.1. Цивільний позов по справі не заявлявся. Процесуальні витрати у даній справі та речові докази відсутні.
7.2. Запобіжний захід на стадії судового провадження обвинуваченому не обирався та через відсутність підстав для цього його не слід обирати до набрання даним вироком законної сили.
Керуючись ст.ст.368,370, 373,374 КПК України, суд 
у х в а л и в:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 336 Кримінального кодексу України, та призначити йому основне покарання за цим законом у виді позбавлення волі на строк три роки.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу не обирати. 
Строк відбування покарання рахувати з моменту звернення даного вироку до виконання після набрання ним законної сили, тобто з моменту затримання ОСОБА_4 для відбування призначеного покарання за цим вироком.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Сумського апеляційного суду через Липоводолинський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Суддя               ОСОБА_1