Справа № 464/3164/26
пр.№ 1-кп/464/431/26 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.07.2026 року Сихівський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді      ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання   ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026141410000366 від 20.04.2026, про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гражданівка Врадіївського району Миколаївської області, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ст. 128 Кримінального кодексу України (далі - КК України), 
з участю сторін судового провадження:
прокурора        ОСОБА_4 ,
потерпілого       ОСОБА_5 ,
законного представника потерпілого    ОСОБА_6 ,
обвинуваченого       ОСОБА_3 ,

у с т а н о в и в :
ОСОБА_3 19 квітня 2026 року близько 22:00 год, перебуваючи на території церкви Різдва Пресвятої Богородиці за адресою: м. Львів, майдан святого Івана Павла ІІ папи Римського, 1, а саме на парковці для транспортних засобів, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із неповнолітнім ОСОБА_5 , не маючи наміру на спричинення тілесних ушкоджень, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, наніс ОСОБА_5 один удар правою рукою в область голови з лівого боку, від чого останній, не втримавшись на ногах, впав та вдарився головою об асфальтове покриття, унаслідок чого отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому кісток основи та склепіння черепа (ліва потилична та скроневі кістки), субарахноїдального крововиливу (у м`які оболонки головного мозку), забою головного мозку з контузійно-геморагічними вогнищами обох лобних часток, які за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення належать до тяжких тілесних ушкоджень.
Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, та пояснив, що всі обставини, викладені у обвинувальному акті, відповідають дійсним обставинам справи. Додатково зазначив, що 19.04.2026 ввечері він разом зі своєю компанією відпочивав на вказаній території. Поряд перебувала інша компанія, учасники якої розпивали спиртні напої, і між компаніями виник конфлікт. Під час конфлікту один із молодих людей з іншої компанії вигукнув у їхній бік слова «Ви — пси». На ґрунті цього він підійшов до ОСОБА_5 та наніс йому один удар в область голови, після чого потерпілий впав. Настання таких наслідків він не передбачав і не бажав. Розкаявся у вчиненому та просив суворо не карати.
За згодою сторін, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження доказів, зібраних в ході досудового розслідування стосовно фактичних обставин справи, оскільки учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів в добровільності їх позицій, а також фактичні обставини справи ніким не оспорюються. При цьому судом сторонам було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Тому суд обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.
Оцінивши показання обвинуваченого, які він надав вільно, без примусу та тиску, будучи ознайомленим із правилами ст. ст. 349, 394 КПК України, і які узгоджуються між собою та не суперечать обвинувальному акту, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ст.128 КК України.
Дії ОСОБА_3 органом досудового розслідування вірно кваліфіковані за ст. 128 КК України як необережне тяжке тілесне ушкодження. 
При призначенні покарання суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. 
Відповідно до ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ст.128 КК України, є нетяжким злочином.
Обвинувачений ОСОБА_3 непрацевлаштований, раніше не судимий, на обліках в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд, відповідно до ст. 66 КК України, визнає його щире каяття.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.
Відповідно до досудової доповіді провідного інспектора Сихівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області ОСОБА_7 від 01.07.2026, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим є середній, ризик небезпеки для суспільства обвинуваченого ОСОБА_3 середній. На думку органу пробації, виправлення цієї особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе без ізоляції від суспільства. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.
За положенням ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Враховуючи вищенаведене та конкретні обставини справи, за яких вчинено діяння, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, відтак ОСОБА_3 слід визначити покарання в межах санкції ст. 128 КК України у виді позбавлення волі.
Разом з тим, приймаючи до уваги наведені обставини справи, ставлення обвинуваченого до вчиненого, суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого ОСОБА_3 статтю 75 КК України і звільнити його від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, оскільки його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк, який буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення ним в подальшому інших злочинів, із покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.
Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
Щодо заходів забезпечення кримінального провадження суд зазначає таке.
Ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 06.05.2026 до ОСОБА_3 , застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, а саме шляхом заборони з 21:00 год до 07:00 год включно залишати місце постійного проживання – квартиру АДРЕСА_3 , з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України. 
Зважаючи на відомості про особу обвинуваченого та його процесуальну поведінку під час судового розгляду, а також прийняте рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд вважає за доцільне скасувати запобіжний захід у виді домашнього арешту, застосованого ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 06.05.2026.
Керуючись ст. 368-371, 373-375 КПК України,
у х в а л и в:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст. 128 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ст.75 КК України звільнити  ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання із випробуванням та встановити іспитовий строк на термін - 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає обов`язки, покладені на нього судом.
На підставі ч.1 ст.76 КК України зобов`язати  ОСОБА_3 :
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Відповідно до ст. 165 Кримінально - виконавчого кодексу України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, застосований ухвалою слідчого судді Сихівського районного суду м.Львова від 06.05.2026, - скасувати.
Речові докази:
-компакт-диск DVD-R із відеозаписами з будівлі церкви Різдва Пресвятої Богородиці, що за адресою: м.Львів, майдан святого Івана Павла ІІ папи Римського, 1, який зберігається при матеріалах кримінального провадження, - залишити при таких.
Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Сихівський районний суд м. Львова протягом 30-ти днів з дня його проголошення.
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя          ОСОБА_8