ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 907/351/18	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Іванчук С.В., судді Міліціанов Р.В., Ржепецький В.О., секретар судового засідання Псярук О.В., розглянувши апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "Укргазбанк" б/н від 07.04.2026 (вх. №01-05/1064/26 від 08.04.2026) на ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 31.03.2026 (повну ухвалу складено та підписано 31.03.2026, суддя Д. Є. Мірошниченко)
у справі №907/351/18
на подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Лазаревої Альони Ігорівни від 27.03.2026 (вх.№ 02.3.1-02/2830/26 від 27.03.2026) про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника Публічного акціонерного товариства "Закарпатнафтопродукт-Мукачево"
за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк "УКРГАЗБАНК", м. Київ
до відповідача-1 - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Маркет-плюс", м. Мукачево
третя особа яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача-1 Товариство з обмеженою відповідальністю "Полістар", м. Мукачево
до відповідача-2 - Публічного акціонерного товариства "Закарпатнафтопродукт-Мукачево", м. Мукачево
до відповідача-3 - Товариства з обмеженою відповідальністю "БРУКО", с. Зубівка Мукачівського району
про дострокове солідарне стягнення з відповідачів заборгованості на суму 345 541 303,74 грн за кредитним договором про надання кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії № 08/280/13 від 25.09.2013 із змінами та доповненнями до нього
За участю представників сторін:
від скаржника (позивача): представник Артимич Микола Михайлович
від інших учасників: не з`явились 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст подання державного виконавця та оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.
В провадженні Господарського суду Закарпатської області перебувала справа за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Маркет-плюс», Публічного акціонерного товариства «Закарпатнафтопродукт-Мукачево» та до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бруко» про дострокове солідарне стягнення кредитної заборгованості на загальну суму 345 541 303,74 грн за кредитним договором про надання кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії № 08/280/13 від 25.09.2013 із змінами та доповненнями до нього.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 01.10.2018, у справі № 907/351/18 було затверджено мирову угоду, а провадження закрито.
23.07.2021 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савкою Ліаною Олегівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Господарського суду Закарпатської області від 01.10.2018 у справі № 907/351/18.
27.03.2026 до Господарського суду Закарпатської області надійшло подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Лазаревої Альони Ігорівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника ПАТ «Закарпатнафтопродукт-Мукачево» - Мирошниченка Руслана Володимировича.
Подання обґрунтоване тим, що боржник ухиляється від виконання покладених на нього обов`язків, не здійснює будь-яких дій, спрямованих на виконання рішення суду, не з`являється на виклики виконавця, не надає необхідні, витребувані виконавцем документи, причин ненадання цих документів не наводить.
З посиланням на вжиті ним заходи з примусового виконання ухвали суду від 01.10.2018 доводить, що керівник боржника є особою, яка повинна забезпечити виконання зобов`язань цього підприємства, а відтак, вважає що така крайня міра примусового заходу як обмеження у праві виїзду за межі України змусить керівника боржника - юридичної особи виконати свої зобов`язання за судовим рішенням.
Ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 31.03.2026 відмовлено у задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника ПАТ «Закарпатнафтопродукт-Мукачево» Мирошниченка Р.В.
Місцевий господарський суд, постановляючи оскаржувану ухвалу, дійшов таких висновків:
- законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання; у зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування усіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин заявник повинен надати достатньо підтверджені відомості про те, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково;
- відсутність у боржника будь-яких активів, за рахунок яких можна було б виконати судове рішення a priori не може бути доказом ухилення керівника товариства від виконання судового рішення та, відповідно, слугувати підставою для обмеження його виїзду закордон;
- матеріали подання не містять відомостей щодо здійснення ПАТ «Закарпатнафтопродукт-Мукачево» господарської діяльності та отримання від такої прибутку, так як і не містять відомостей щодо вжиття заходів для з`ясування такої інформації; не містять доказів перешкоджання керівником ПАТ «Закарпатнафтопродукт-Мукачево» проведенню дій з примусового виконання судового рішення; не містять обґрунтувань, яким чином обмеження у праві виїзду за межі України керівника ПАТ «Закарпатнафтопродукт-Мукачево» забезпечить виконання ухвали суду у справі № 907/351/18 від 01.10.2018; 
- особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне; доказів, які б свідчили про свідоме ухилення боржника від виконання рішення суду, до матеріалів справи не долучено;
- у поданні не зазначено, яким чином обмеження у праві виїзду за межі України керівника юридичної особи боржника реально забезпечить виконання рішення суду у даній справі, адже застосування судом норми щодо обмеження фізичної особи у перетині кордону України не є за своєю правовою природою видом юридичної санкції чи покарання за невиконання боржником рішення, а має на меті саме забезпечення виконання цього рішення суду.
Короткий зміст вимог та узагальнених доводів учасників справи.
ПАТ Акціонерний банк «Укргазбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 31.03.2026 у справі №907/351/18 повністю та постановити нову, якою задоволити подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Лазаревої Альони Ігорівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України керівника боржника ПАТ «Закарпатнафтопродукт-Мукачево» - Мирошниченка Руслана Володимировича.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що оскаржене рішення ухвалене без з`ясування обставин, що мають значення для справи, за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт покликається на такі доводи:
- державний виконавець Лазарева А.І. належно обґрунтувала факт тривалого невиконання боржником - ПАТ «Закарпатнафтопродукт-Мукачево» зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, факт ухилення керівника боржника - Мирошниченка Руслана Володимировича від явки до державного виконавця та факт ненадання на вимогу виконавця як запитуваних документів, так і пояснень щодо невчинення дій, спрямованих на виконання судового рішення; виконавцем надано докази того, що керівник боржника – Мирошниченка Р.В. неодноразово перетинав державний кордон та виїжджав за межі України;
- державним виконавцем доведено факт ухилення керівника боржника – Мирошниченка Р.В. від виконання зобов`язань, покладених на боржника судовим рішенням та зобов`язань боржника, передбачених ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», як в активних діях, так і в пасивних; 
- протягом тривалого часу боржник не сплачує боргу, добровільно не виконує рішення суду та ігнорує вимоги виконавця у виконавчому провадженні, таким чином його поведінка є проявом свідомої та недобросовісної бездіяльності щодо виконання судового рішення;
- Законом України "Про виконавче провадження" закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач-2 наводить такі аргументи на спростування доводів скаржника:
- матеріали подання не містять відомостей щодо здійснення ПАТ «Закарпатнафтопродукт-Мукачево» господарської діяльності та отримання від такої прибутку, не містять відомостей щодо вжиття заходів для з`ясування такої інформації виконавцем;
- також відсутні докази перешкоджання керівником ПАТ «Закарпатнафтопродукт-Мукачево» проведенню дій з примусового виконання судового рішення, відсутнє обґрунтування, яким чином обмеження у праві виїзду за межі України керівника ПАТ "Закарпатнафтопродукт-Мукачево" забезпечить виконання ухвали суду від 01.10.2018 у справі № 907/351/18;
- наявність зобов`язання не є підставою для тимчасового обмеження керівника боржника у праві виїзду закордон; старшим державним виконавцем не надано доказів того, що боржник ухиляється від виконання рішення суду та не доведено, яким чином це обмеження сприятиме погашенню заборгованості; 
- подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України та апеляційна скарга є безпідставними, а оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою.
Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.04.2026 апеляційну скаргу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: головуючого судді Іванчук С.В., члени колегії судді Міліціанов Р.В., Ржепецький В.О.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 27.04.2026 відкрито апеляційне провадження.
06.05.2026 відповідач-2 подав відзив (вх.№01-04/3820/26 від 07.05.2026), в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції – без змін.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 08.05.2026 призначено розгляд справи на 25.05.2026.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 25.05.2026 відкладено розгляд справи на 16.06.2026.
15.06.2026 представник відповідача-2 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням на лікарняному. 
До клопотання не додано доказів, які б підтверджували факт тимчасової непрацездатності представника.
Враховуючи не подання доказів в підтвердження обставин зазначених у клопотанні, відкладення розгляду справи, необхідність дотримання встановлених процесуальним законом строків апеляційного розгляду справи та принципу розумності строків судового провадження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення та відкладення розгляду. 
У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги апеляційної скарги, просив оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою задоволити подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Лазаревої Альони Ігорівни.
Представник відповідача-2 та інші учасники явки представників в судове засідання не забезпечили.
Відповідно до ч. 12 ст.270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за можливе здійснювати розгляд апеляційних скарг за відсутності учасників справи за наявними в справі матеріалами.
Відповідно до ст. 240 ГПК України у судовому засіданні 16.06.2026 оголошено вступну та резолютивну частини постанови Західного апеляційного господарського суду.
Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при ухваленні постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги.
За змістом ст. 326 ГПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до ст. 192 ГПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, якщо мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.
Згідно із ч. 2 ст. 193 ГПК України ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно із ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
У виконавчому провадженні боржник зобов`язаний:
- утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення (п. 1 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження»);
- за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України (п. 3 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження»);
- своєчасно з`являтися на вимогу виконавця (п. 5 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження»);
- надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження (п. 6 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження»).
Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч. 4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Також, відповідно до ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачає кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.
Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України» встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.
Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.
Згідно із ч. 4 ст. 337 ГПК України ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.
З матеріалів справи встановлено, що 23.07.2021 державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Савкою Л.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Господарського суду Закарпатської області від 01.10.2018 у справі № 907/351/18. 
Невиконання боржником своїх обов`язків, передбачених ч. 5 ст 19 Закону України «Про виконавче провадження» може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків у виконавчому провадженні.
Такий захід забезпечення виконання судового рішення як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України є виключним і відповідно до ст. 337 ГПК України застосовується у випадках, коли особа є боржником, і за обставин невиконання ним судового рішення (на строк до повного виконання такого судового рішення). 
При цьому має значення не сам факт невиконання боржником судового рішення, а ухилення ним від виконання такого рішення, факт доведення чого покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України з наданням підтверджуючих відомостей про те, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.
Боржник, якого стосується рішення, у межах виконавчого провадження повинен не ухилятися від своїх зобов`язань, імітуючи виконання як вимог суду, так і державного виконавця, а виконувати їх, з`явившись на вимогу державного виконавця, надавши ті документи, яких від нього вимагали, або пояснити й підтвердити обставини, які об`єктивно унеможливлюють виконання рішення.
Ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника судовим рішенням, може полягати як в активних діях (нез`явлення на виклики державного виконавця, приховування майна, доходів тощо), так і в пасивних діях (невжиття будь-яких заходів для виконання обов`язку сплатити кошти, вчинити дії, повернути майно тощо).
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 28.06.2024 у справі №910/8633/21.
Разом з цим, ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України (аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 26.09.2024 у справі №908/314/18).
З матеріалів справи встановлено, що в ході здійснення виконавчого провадження державним виконавцем вжито заходів щодо виявлення майна та коштів боржника, за результатами яких отримано такі відомості.
Згідно з відповідями банківських установ кошти на рахунках боржника відсутні.
Згідно з відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області від 08.01.2026 за боржником зареєстрована земельна ділянка з кадастровим номером 2121284100:01:005:0002 площею 0,55 га, розташована за адресою: Закарпатська область, Виноградівський район, Пийтерфолвівська сільська рада.
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.01.2026 щодо об`єкта нерухомого майна наявний запис про обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно №10315169, підставою якого є розпорядження голови Виноградівської районної державної адміністрації від 27.09.2010 №372. Об`єктом обтяження є земельна ділянка площею 0,55 га, розташована у безпосередній близькості до автодороги у напрямку в`їзду на територію України з території Румунії через МАПП «Дякове» за межами Пийтерфолівської сільської ради у контурі №63, кадастровий номер 2121284100:01:005:0002.
Інше нерухоме майно на праві власності за боржником не зареєстроване.
Відповідно до відповіді Міністерства внутрішніх справ України від 04.12.2025 транспортні засоби на праві власності за боржником не зареєстровані.
Згідно з відповіддю Державної служби морського і внутрішнього водного транспорту та судноплавства України відомості щодо зареєстрованих за боржником суден відсутні.
Відповідно до відповіді Держпродспоживслужби від 07.01.2026 сільськогосподарська техніка, машини та механізми на праві власності за боржником не зареєстровані.
Згідно з довідкою Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку про власників пакетів голосуючих акцій (5 відсотків і більше) акціонерних товариств від 06.01.2026 №054970, сформованою станом на 30.09.2025, інформація щодо власників пакетів голосуючих акцій (5 відсотків і більше) ПАТ «Закарпатнафтопродукт-Мукачево» (код за ЄДРПОУ 03481371) відсутня.
За повідомленням Державної прикордонної служби України у період з 23.07.2021 по 23.03.2026 ОСОБА_1 неодноразово перетинав державний кордон України в період з 17.09.2021 року по 21.03.2026 року.
Колегія суддів зазначає, що факт відсутності коштів на рахунках боржника та неодноразовий перетин керівником боржника державного кордону не є безумовним доказом ухилення від виконання судового рішення.
Як вбачається із матеріалів справи, за ПАТ «Закарпатнафтопродукт-Мукачево» зареєстрована земельна ділянка з кадастровим номером 2121284100:01:005:0002 площею 0,55 га, розташована за адресою: Закарпатська область, Виноградівський район, відтак, відсутні підстави стверджувати про повну відсутність у боржника майна, на яке потенційно може бути звернено стягнення.
На підтвердження ухилення боржника від виконання зобов`язання державним виконавцем долучено виклик керівнику ПАТ «Закарпатнафтопродукт-Мукачево» Мирошниченку Руслану Володимировичу від 06.01.2026 №66088114/12-20.1, згідно з яким останнього зобов`язано з`явитися до державного виконавця 27.01.2026 з метою надання пояснень за фактом невиконання вимог виконавчого документа, а також повідомити про заходи, що вживаються з метою його виконання. 
Однак, матеріали справи не містять доказів надіслання/вручення ОСОБА_1 виклику державного виконавця №66088114/12-20.1 чи ознайомлення останнього зі змістом такого виклику. 
У поданні державного виконавця не зазначено обставин та не надано доказів того, що керівник боржника вчиняв дії, спрямовані на приховування майна, відчуження активів, перешкоджання виконавчим діям чи інше свідоме ухилення від виконання судового рішення. Також, не доведено, що виїзди Мирошниченка Р.В. за межі України були пов`язані з наміром уникнути виконання покладених на боржника зобов`язань або унеможливити здійснення виконавчого провадження.
Відповідно до п.14 мирової угоди затвердженої ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 01.10.2018 у справі №907/351/18, ТОВ «Торговий дім «Маркет-Плюс», ПАТ «Закарпатнафтопродукт-Мукачево» та ТОВ «Бруком» підтверджують, що у випадку неналежного виконання ними умов цієї мирової угоди, зокрема, але не виключно, у випадку сплати заборгованості в меншій сумі та/або з порушенням строків визначених п. 2 цієї мирової угоди, АБ «Укргазбанк» має право подати ухвалу господарського суду Закарпатської області про затвердження цієї мирової угоди для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень, в частині стягнення з ТОВ «Торговий дім «Маркет-Плюс», ПАТ «Закарпатнафтопродукт-Мукачево» та ТОВ «Бруком» визнану ними в п. 1 цієї мирової угоди суму боргу по договору про надання кредиту .
У пункті 2 резолютивної частини ухвали Господарського суду Закарпатської області від 01.10.2018 у справі №907/351/18 божниками визначено : боржник-1 - товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Маркет-плюс", м. Мукачево; боржник-2 - публічне акціонерне товариство Закарпатнафтопродукт-Мукачево; боржник-3 - товариство з обмеженою відповідальністю Бруком.
При цьому, матеріали справи не містять відомостей щодо того, які саме дії вчинялися державним виконавцем стосовно інших солідарних боржників, чи встановлювалося їх майнове становище, чи вживалися заходи щодо звернення стягнення на належне їм майно та кошти, а також чи здійснено погашення боргу за рахунок солідарних боржників. 
Матеріали подання не містять відомостей щодо здійснення ПАТ «Закарпатнафтопродукт-Мукачево» господарської діяльності та отримання від такої прибутку, так як і не містять відомостей щодо вжиття заходів для з`ясування такої інформації; не містять доказів перешкоджання керівником ПАТ «Закарпатнафтопродукт-Мукачево» проведенню дій з примусового виконання судового рішення.
З огляду на наявність у боржника земельної ділянки, відсутність відомостей щодо здійснення ПАТ «Закарпатнафтопродукт-Мукачево» господарської діяльності, відсутність інформації щодо вжиття заходів стягнення заборгованості з інших боржників, відсутні підстави вважати, що державним виконавцем було вжито вичерпний обсяг заходів щодо виконання судового рішення, та наявності підстав для застосування виключного заходу забезпечення виконання судового рішення, як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.
За даних обставин, як вірно зазначив суд першої інстанції, старший державний виконавець не довів наявність обставин саме ухилення керівника Публічного акціонерного товариства "Закарпатнафтопродукт" від виконання судового рішення у цій справі .
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що не доведення обставин ухилення боржника від виконання рішення суду, за наявності лише самого зобов`язання щодо сплати заборгованості, не є достатньою підставою для тимчасового обмеження керівника боржника у праві виїзду за кордон. 
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77 ГПК України).
Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками місцевого господарського суду про те, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, з наведених обставин у поданні державного виконавця, подання є необгрунтованим і передчасним та відсутні підстави для застосування такого виключного заходу забезпечення виконання рішення, як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, тому подання задоволенню не підлягає.
Загальні висновки суду апеляційної інстанції.
В порядку положень ч. 1 ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржувану ухвалу, прийшла до висновку, що з врахуванням фактичних матеріалів справи, вона прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та дотриманням норм процесуального права, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали не вбачає. 
Судові витрати.
Судові витрати, відповідно до ст. 129 ГПК України за розгляд апеляційної скарги слід покласти на скаржника.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» б/н від 07.04.2026 (вх. №01-05/1064/26 від 08.04.2026) – залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Закарпатської області від 31.03.2026 у справі №907/351/18 – залишити без змін.
Судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції - покласти на скаржника.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає оскарженню, окрім випадків передбачених у ст. 287 ГПК України.
Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.
Повний текст постанови складено 18.06.2026

Головуючий суддя Іванчук С.В.

суддя Міліціанов Р.В.

суддя Ржепецький В.О.