Справа № 643/20190/25
Провадження № 2/643/2098/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2026   м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі: головуючого судді – Афанасьєва В.О., за участю секретаря судового засідання Ткаченко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Салтівського районного суду міста Харкова позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.04.2024 о 12:55 водій ОСОБА_3 в м. Харкові по пр-т. Героїв Харкова, 45, керуючи транспортним засобом «Renault Kangoo», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen CC», д.н.з НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , який зупинився попереду, після чого автомобіль «Volkswagen CC», д.н.з НОМЕР_2 , по інерції скоїв зіткнення з автомобілем «Opel Meriva», д.н.з НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 . Внаслідок ДТП, транспортним засобам спричинені механічні пошкодження, завдано матеріальних збитків, що передбачає відповідальність за ст. 124 КУпАП Литвинов подав заяву про розгляд справи про адміністративне правопорушення за його відсутності, провину визнав у повному обсязі.
ТЗ «Volkswagen CC», д.н.з НОМЕР_2 придбано 27.04.2024 ОСОБА_1 у ТОВ «Автоконсалтінг Україна». Згідно договору комісії, автомобіль належить ОСОБА_6 , а ТОВ «Автоконсалтінг Україна» в особі відповідальної Федорової А.К. зобов`язується вчинити на рахунок комітента від свого імені правочин/декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу «Volkswagen CC». Актом технічного стану ТЗ або його складової частини та актом огляду реалізованого автомобіля підтверджено стан автомобіля до настання ДТП. Через приватне обтяження рухомого майна ОСОБА_7 , як власника ТЗ «Volkswagen CC», позивач ОСОБА_1 не змогла отримати новий технічний паспорт. Автомобіль відповідача застраховано не було.
ОСОБА_2 звернулась до офіційного дилера Volkswagen AG в Україні. Згідно рахунку, вартість ремонту складатиме 573730,69 грн. В телефонному режимі позивачка ОСОБА_2 пропонувала відповідачу відшкодувати хоча б частину коштів, але в усній формі ОСОБА_3 відмовився, повідомив, що позивачці необхідно звернутися до експерта і провести судову експертизу для визначення дійсного розміру завданих збитків. Позивачка звернулась до експерта, витрати на експертні послуги склали 5452,42 грн., вартість матеріального збитку, завданого автомобілю «Volkswagen CC», пошкодженого внаслідок ДТП, складає 143 372,72 грн. Експертиза проводилась у присутності відповідача, позивачка ОСОБА_2 повторно запропонувала ОСОБА_3 відшкодувати завдані збитки у добровільному порядку задля уникнення подання позовної заяви, але останній наполягав, що відшкодує збитки тільки після висновку експерта, де буде зазначена сума збитку, якщо вважатиме за потрібне.
Моральну шкоду позивачі обґрунтовують тим, що протягом тривалого часу родина ОСОБА_8 вимушена була користуватися пошкодженою автівкою. Це все спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивачі почали до всього нервово відноситися, від такого стану постраждали, крім позивачів, також члени їх родини, родичі, що призвело до розладу стосунків у сім`ї. Влітку 2024 донці ОСОБА_1 – ОСОБА_2 було призначено розпис та заплановано весілля, пошкоджений автомобіль був придбаний для майбутнього подружжя і мав бути залучений до весільної церемонії та полегшити проведення заходу, через пошкодження, позивачеві не тільки довелося стикнутися із проблемами пересування, вона була вимушена взяти в оренду інший автомобіль, у зв`язку із чим понесла додаткові матеріальні втрати, багато хвилювалися, витрачала додатковий час та нерви на непередбачені обставини.
Крім того, позивачі мають багато домашніх тварин, постійно піклуються про їх здоров`я та догляд, тому регулярно відвідують супутніх лікарів та спеціалістів. Після ДТП позивачі неодноразово опинялися у складній ситуації щодо транспортування та забезпечення комфорту своїх тварин в умовах великого міста, через що, окрім матеріального дискомфорту, мали додаткові хвилювання та тривожні думки. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автотранспортом, позивачам довелося відкласти, а від деяких з них вони взагалі змушені відмовитись, що спричинило проблеми з роботою. Позивачі, через втрату автомобіля, не могли виконувати свою роботу належним чином, мали проблеми з переїздом, що спричинило зменшення доходу.
У зв`язку із вищевикладеним, просить стягнути з відповідача відшкодування моральної та матеріальної шкоди.
Ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 18 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до провадження, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження.
Позивачі у судове засідання не з`явились, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов просили задовольнити у повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з`явився. Через свого представника, до суду направив відзив, у якому повністю заперечив позовні вимоги. Обґрунтував позицію тим, що позивачі не мають права звертатися до суду і неналежними позивачами по справі, адже відсутні докази права власності на автомобіль. Стягнення моральної шкоди заперечив, вважає, що автомобіль не міг спричинити стільки моральних страждань, адже ступінь пошкодження автомобіля не перешкоджає позивачам експлуатувати авто за для задоволення своїх потреб. Вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими що не підтверджені матеріалами справи. 
Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ч. 1ст.264ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відповідно до положень статті 11ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 16 ЦК України (п.п. 8-9) передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно із частинами 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до постанови Московського районного суду м. Харкова від 05.06.2024, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди 30.04.2024 року, в результаті якої ОСОБА_4 було спричинено матеріальну шкоду, пов`язану з пошкодженням транспортного засобу Volkswagen CC д.н.з НОМЕР_2 .
Відповідно до ч.6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, винність відповідача у пошкодженні транспортного засобу позивача та спричиненні збитків встановлена судовим рішенням.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ч. 2ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Частиною 2статті 22 ЦК України визначено, що збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до положень ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до частини 3статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
За умовами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
На підтвердження розміру завданих збитків позивачами наданий висновок експерта № 6625 за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження від 20.11.2024, який виконаний національним науковим центром Інститутом судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса.
Крім того, до матеріалів справи долучені наряд-замовлення на дефектовку після ДТП ( платником є ОСОБА_4 ), квитанцію про сплату замовлення позивачкою на суму 3241,09 грн., рахунок № ADZN076695-01 від 31.07.2024, відповідно до якого загальна вартість робіт складає 573 730,69 грн.
Вказані докази на думку суду є належними та допустимими.
Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим.
Згідно пункту 1.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092, Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.
У пункті 1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092, вказана Методика застосовується з метою, зокрема, визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ.
Відповідно до п. 1.3 Методики, її вимоги є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових авто товарознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.
Згідно п. 4.3 Методики, за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ.
Отже, висновок експерта складається у разі проведення судової автотоварознавчої експертизи, а звіт оцінювача - за результатами проведення оцінки КТЗ, при цьому, як висновок експерта, так і звіт оцінювача складаються на єдиних засадах, визначених Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092.
Водночас висновок експерта за результатами транспортно товарознавчого дослідження - легкового автомобіля Volkswagen CC, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складений провідним судовим експертом Власовим О.Ю., за замовленням ОСОБА_4 містить марку, модель і державний реєстраційний номер транспортного засобу, який проходив оцінку. Експертом зазначено ринкову вартість автомобіля, вартість відновлювального ремонту.
Враховуючи викладене, на переконання суду, висновок експерта за результатами транспортно товарознавчого дослідження є належним доказом розміру заподіяної матеріальної шкоди.
Щодо думки відповідача про відсутність права власності у позивача ОСОБА_1 на автомобіль.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року по справі № 911/1278/20 вказано, що: «положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу».
Так, правовий аналіз вказаних норм права свідчить про те, що застосовуючи положення статей 334 ЦК України та статті 34 Закону України «Про дорожній рух», слід вважати, що реєстрація транспортного засобу у відповідних реєстраційних органах не впливає на набуття особою права власності на нього.
Подібні правові висновки щодо застосування положень статті 34 Закону України «Про дорожній рух» викладено Верховним Судом також у постанові від 01.11.2022 у справі №911/1278/20.
Пунктом 2.2. Договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7089/24/1/002790 визначено, що покупець набуває права власності на Транспортний засіб з моменту підписання Сторонами даного Договору купівлі-продажу. 
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_9 підписали договір власноручним підписом, а отже ОСОБА_1 набула право власності, відповідно до вимог п.2.2. договору.
Тому суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджено набуття права власності ОСОБА_1 на автомобіль.
Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну. ( постанова від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20)
За змістом частини другої статті 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Згідно п. 2.2. Правил дорожнього руху власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі ст. 369 ЦК України. Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху (Постанова Верховного Суду України від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14).
З огляду на вищевикладене, суд робить висновок, що позивачка ОСОБА_1 правомірно керувала транспортним засобом, була потерпілою у ДТП, що підтверджується постановою Московського районного суду м. Харкова, тому має право звернутися до суду із позовом. Крім того, суд звертає увагу відповідача, що відповідно до позовних вимог, ОСОБА_2 на свою користь просить стягнути витрати на проведення експертизи, вимога щодо стягнення матеріальної чи моральної шкоди на її користь не заявлена.
Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, вважає, що позовна вимога про стягнення збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 152066 грн. 48 коп. підлягає задоволенню.
З приводу позовної вимоги про стягнення відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди слід зазначити наступне.
Згідно з частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом частини першої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Частина 2 цієї статті визначає, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Отже, основними елементами для відшкодування моральної шкоди заст. 1167 ЦК Україниє: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 50000 грн. позивач зазначив, що в результаті протиправних дій ОСОБА_10 , йому спричинено значної шкоди моральному здоров`ю, тому що весь період поновлення порушених прав, життя цивільного позивача було перенасичене негативними емоціями та переживанням.
Оцінивши доводи позивача про завдання моральної шкоди та враховуючи усі докази по справі суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3 неправомірними діями завдав моральної шкоди позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка полягає у негативних емоціях та переживаннях, яких позивачі зазнали у зв`язку із пошкодженням його майна.
Вирішуючи питання про розмір завданої моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, тривалість страждань і переживань позивачів, беззаперечної зміни укладу його життя (неможливість користуватись належним ОСОБА_1 транспортним засобом), оцінивши усі чинники завданої моральної шкоди, виходячи із розумності й добросовісності суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 33333,33 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, що буде достатнім для компенсації позивачу негативних наслідків морального характеру
З приводу розподілу судових витрат слід зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 , п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Частинами 1, 2ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач просить стягнути із відповідача суму 5452 грн. 42 коп. витрат на проведення судової експертизи.
Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на проведення експертизи суд зазначає наступне.
Судом установлено, що за заявою позивачки ОСОБА_4 . Інститутом судових експериз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса було проведено транспортно-товарознавчу експертизу, про що свідчить висновок експерта №6625 від 20 листопада 2024 року.
Висновок експерта може бути підготовлений як підставі ухвали суду про призначення експертизи, так і на замовлення учасника справи.
У випадку подання учасником справи до суду висновку експерта, складеного на його замовлення, у такому висновку має бути зазначено, що його підготовлено для подання до суду та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Зокрема, інша сторона може подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи, і у разі, якщо суд визнає наявність таких підстав, такий висновок не приймається судом до розгляду (стаття 102 ЦПК України).
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує не те, коли замовлено експертизу та отримано висновок експерта - до чи після звернення позивача до суду з позовом, а те, чи пов`язані безпосередньо ці витрати з розглядом справи.
Отже, відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі.
Відтак сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.
Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не відповідає вимогам розумності та правової визначеності, «підриває» конструкцію забезпечення передбачуваності застосування процесуальних норм, а тому не є такою, що відповідає верховенству права.
Вказане узгоджується з висновком викладеним у постанові Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 листопада 2023 року у справі № 712/4126/22 (провадження № 14-123цс23).
Як слідує із матеріалів справи, висновок експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження №6625 від 11 листопада 2024 року був взятий судом до уваги та врахований як доказ, зокрема під час вирішення питання про визначення суми, яку належить стягнути в рахунок відшкодування завданої позивачу шкоди. Так суд, взявши до уваги вартість відновлюваного ремонту, визначеного експертним шляхом, при визначені розміру майнової шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, виходив із заявлених вимог та реальних витрат позивача, які не перевищують вартість, визначену експертним шляхом.
Оскільки висновок провідного судового експерта Власова О.Ю. №6625 від 11 листопада 2024 року був врахований судом при ухваленні рішення, то витрати, пов`язанні із проведення транспортно-товарознавчої експертизи, є витратами пов`язаними із розглядом справи.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються уразі задоволення позову -на відповідача.
Враховуючи вищевикладені обставини та з огляду на задоволення позовних вимог в повному обсязі, суд вважає, що понесені позивачем витрати на проведення транспортно-товарознавчої експертизи підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 5452,42 грн.
У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1670,27 грн.
Керуючись ст.ст. 10-13, 76-89, 141, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди-задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 152066 ( сто п`ятдесят дві тисячі шістдесят шість) грн. 48 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 33333 ( тридцять три тисячі триста тридцять три) грн. 33 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 5452 ( п`ять тисяч чотириста п`ятдесят дві) грн. 42 коп. відшкодування витрат на проведення судової експертизи.
Стягнути з ОСОБА_10 на користь держави судовий збір у розмірі 2525,25 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Найменування учасників:
Позивачі: ОСОБА_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;
ОСОБА_2 : зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 
Відповідач: ОСОБА_3 , РНКОПП: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення складено 26.06.2026.

Суддя В.О. Афанасьєв