ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 2-1343/10		
Провадження № 22-ц/821/857/26		
Категорія: на ухвалу  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Василенко Л. І.,
суддів: Карпенко О. В., Сіренка Ю. В.,
секретаря - Дмитренко В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Геріх Наталії Анатоліївни на ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2026 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, стягувач ОСОБА_2 , 

в с т а н о в и в :

22 січня 2026 року представник ОСОБА_1 – адвокат Геріх Н. А. звернулася до суду із скаргою про визнання неправомірними дій Відділу державної виконавчої служби у м. Смілі Черкаського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо відмови у зарахуванні в рахунок заборгованості ОСОБА_1 по аліментах в рамках виконавчого провадження № 29112310 коштів в сумі 53518,29 грн зі сплати аліментів за рішенням Черкаського районного суду від 07.12.2013 у справі № 2-1343 та зобов`язання перерахувати заборгованість зі сплати аліментів.
В обґрунтування скарги зазначила, що рішенням Черкаського районного суду від 07.12.2013 у справі N 2-1343 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09.09.2010 і до досягнення дитиною повноліття.
На підставі вищезазначеного рішення державним виконавцем Смілянського міського відділу ДВС Смілянського міськрайонного управління юстиції відкрито виконавче провадження ВП № 29112310.
У грудні 2025 року ОСОБА_1 був отриманий розрахунок заборгованості по аліментах, з якого вбачається, що станом на 29.08.2022 загальний розмір заборгованості склав 104983,07 грн.
З даним розміром заборгованості ОСОБА_1 не погоджується з огляду на те, що у період 2019-2022 років ним перераховувалися на рахунок ОСОБА_2 аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_3 , що підтверджується квитанціями з терміналу та випискою з АТ КБ «ПриватБанк». Загальний розмір перерахованої суми становить 53518,29 грн.
На підставі зазначених обставин адвокатом Великоцьким А. О. до Відділу ДВС у м. Смілі Черкаського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України було направлено клопотання про долучення доказів сплати та здійснення перерахунку заборгованості по виконавчому провадженню ВП № 29112310.
07.01.2026 адвокатом Геріх H. A. було направлено адвокатський запит з проханням повідомити чи був здійснений перерахунок заборгованості по аліментах у межах виконавчого провадження АСВП № 29112310 на підставі клопотання адвоката Великоцького А. О. та поданої до відділу ДВС банківської виписки в грудні 2025 року. Просила надати актуальний розрахунок заборгованості з урахуванням поданих до відділу ДВС доказів сплати аліментів, або надати обґрунтовану відмову у здійсненні такого перерахунку.
12.01.2026 від Відділу ДВС у м. Смілі Черкаського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надійшла відповідь на адвокатський запит Геріх H. A., в якій державний виконавець повідомив про те, що 08.12.2025 на електронну адресу Відділу надійшла заява ОСОБА_2 про те, що вона в період з 01.12.2019 до 29.08.2022 жодних коштів на утримання дитини не отримувала. З наданої боржником виписки про рух коштів на банківській картці не можливо встановити факт сплати саме аліментів на користь ОСОБА_2 .
Таким чином, Відділом ДВС у м. Смілі Черкаського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України фактично було відмовлено в перерахунку заборгованості по аліментах на підставі поданих виконавцю документів, оскільки в квитанціях та виписці не міститься інформації про те, що дані кошти сплачуються, як аліменти.
З такою позицією скаржник не погоджується з огляду на те що, фактична сплата аліментів у період з 2019 року по 2022 рік підтверджується належними доказами, а саме квитанціями з терміналу та банківською випискою з рахунку АТ КБ «ПриватБанк», з яких вбачається систематичне перерахування грошових коштів на банківську картку ОСОБА_2 .
Сам по собі факт відсутності у призначенні платежу слова «аліменти» не спростовує обставини утримання дитини та не може бути безумовною підставою для неврахування фактично сплачених сум при визначенні розміру заборгованості, оскільки законодавством не встановлено імперативної вимоги щодо обов`язкового зазначення у призначенні платежу формулювання «аліменти» для визнання такого платежу добровільною сплатою аліментів.
Крім того, між сторонами відсутні будь-які інші договірні чи зобов`язальні правовідносини, які могли б обумовлювати регулярне перерахування грошових коштів від ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , що свідчить про цільовий характер таких платежів саме на утримання спільної дитини.
Таким чином, дії (бездіяльність) державного виконавця щодо відмови у врахуванні фактично сплачених сум аліментів та проведенні відповідного перерахунку заборгованості порушують права та законні інтереси скаржника, є передчасними та такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства України. 
Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 12.02.2026 скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано неправомірними дії Відділу державної виконавчої служби у м. Смілі Черкаського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо відмови у зарахуванні в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 у рамках виконавчого провадження № 29112310 коштів у сумі 7000,00 грн зі сплати аліментів відповідно до рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 02.11.2010 у справі № 2-1343/10 та зобов`язано перерахувати заборгованість зі сплати аліментів.
У задоволенні решти вимог скарги відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що з долучених скаржником до матеріалів скарги квитанцій за період з січня 2019 року по грудень 2022 року вбачається, що скаржником здійснювались платежі де отримувачем зазначено ОСОБА_2 та призначення платежу – «Переказ власних коштів».
Однак, лише у двох квитанціях від 12.08.2022 № TS207792 на суму 3000,00 грн та від 05.06.2022 № 20013836910 на суму 4000,00 грн призначення платежу вказано – «аліменти».
Суд першої інстанції вважав, що скаржником лише частково надано належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які б підтверджували, що кошти, які боржник перераховував на користь ОСОБА_2 є саме аліментами, а не добровільною участю батька у витратах на дитину чи участі в інших витратах.
За таких обставин суд прийшов до висновку, що вимога скаржника про зобов`язання державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості підлягала частковому задоволенню, у сумі 7000,00 грн, які слід зарахувати в рахунок погашення ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 29112310.
Не погодившись із судовим рішенням, 02.03.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 – адвоката Геріх Н. А. надійшла апеляційна скарга, в якій просить скасувати ухвалу суду від 12.02.2026 та визнати неправомірними дії Відділу ДВС у м. Смілі Черкаського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо відмови у зарахуванні в рахунок заборгованості ОСОБА_1 по аліментах в рамках виконавчого провадження N 29112310 коштів в сумі 53518,29 грн зі сплати аліментів за рішенням Черкаського районного суду від 07.12.2013 у справі N 2-1343 та зобов`язати перерахувати заборгованість зі сплати аліментів. 
Вказує, що суд не врахував, що за наявності встановленого рішенням суду обов`язку зі сплати аліментів та визначеного їх розміру першочерговим є саме виконання цього обов`язку. 
За умови існування заборгованості зі сплати аліментів твердження про те, що перераховані кошти є «добровільною участю у витратах на дитину», є необґрунтованим та не підтвердженим жодними доказами погодження таких витрат між сторонами. 
Зазначає, що матеріали справи не містять доказів досягнення між сторонами домовленості щодо здійснення додаткових витрат замість або поза межами сплати аліментів. 
Отже, за відсутності доказів існування інших погоджених зобов`язань перераховані кошти повинні оцінюватися саме як виконання рішення суду про стягнення аліментів. 
На думку представника скаржника, сам по собі факт відсутності у призначенні платежу слова «аліменти» не спростовує обставини утримання дитини та не може бути безумовною підставою для неврахування фактично сплачених сум при визначенні розміру заборгованості, оскільки законодавством не встановлено імперативної вимоги щодо обов`язкового зазначення у призначенні платежу формулювання «аліменти» для визнання такого платежу добровільною сплатою аліментів. 
Вказана обставина свідчить про цільовий характер таких платежів саме як виконання обов`язку з утримання спільної дитини. 
Крім того, стягувач був належним чином повідомлений про розгляд справи та мав реальну можливість подати докази на підтвердження того, що спірні кошти були сплачені з іншою правовою метою або в межах інших правовідносин.
Вважає, що висновок суду першої інстанції про недоведеність аліментного характеру платежів ґрунтується не на встановлених фактах, а на припущеннях щодо можливої іншої правової природи платежів, що, на думку боржника, є неприпустимим.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Учасники справи про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
У судове засідання представник органу ДВС не з`явився.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – адвоката Геріх Н. А., Закревського Р. Б., представника ОСОБА_2 – адвоката Заруби С. О., дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а відповідно стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить гарантії справедливого судочинства, одним із аспектів яких є доступ до суду. 
Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з вимогами ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 30.09.2011 постановою головного державного виконавця Смілянського міського відділу ДВС Смілянського міськрайонного управління юстиції Нікітенком Ю. І. відкрито виконавче провадження № 29112310 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1343, виданого 02.11.2010 Черкаським районним судом Черкаської області, про стягнення аліментів, боржник – ОСОБА_1 , стягувач – ОСОБА_2 (а.с. 4).
Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні № 29112310 з примусового виконання виконавчого листа Черкаського районного суду № 2-1343 від 12.11.2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше встановленого законом мінімуму, починаючи з 09.09.2010 та до повноліття дитини, який складено головним державним виконавцем Д. Тітаренко, станом на 29.08.2022 заборгованість ОСОБА_1 становила 104983,07 грн (а.с. 5).
16.12.2025 адвокат Великоцький А. О., який діяв в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до головного державного виконавця Відділу ДВС у м. Смілі Д. Тітаренко з клопотанням про долучення доказів та здійснення перерахунку заборгованості по аліментам з урахуванням фактично сплачених сум у розмірі 63331,10 грн (а.с. 6).
07.01.2026 представник ОСОБА_1 – адвокат Геріх Н. А. звернулася до Відділу ДВС у м. Смілі з адвокатським запитом вих. № 07-01/26 з проханням надати інформацію щодо здійснення перерахунку заборгованості по аліментах в межах виконавчого провадження АСВП № 29112310 на підставі клопотання адвоката Великоцького А. О. Просила надати актуальний розрахунок заборгованості з урахуванням поданих до Відділу ДВС доказів сплати аліментів або надати обґрунтовану відмову в здійсненні такого перерахунку (а.с. 8). 
Листом від 12.01.2026 № 2416/20.13-43 Відділ ДВС у м. Смілі Черкаського району Черкаської області КМУ МЮ повідомив адвоката Геріх Н. А. про те, що 08.12.2025 на електронну адресу Відділу надійшла заява ОСОБА_2 про те, що вона в період з 01.12.2019 до 29.08.2022 жодних коштів на утримання дитини не отримувала. З наданої боржником виписки про рух коштів на банківській картці не можливо встановити факт сплати саме аліментів на користь ОСОБА_2 . 
Також у листі зазначено, що у разі надання належних доказів сплати боржником аліментів державним виконавцем буде здійснено перерахунок заборгованості з сплати аліментів по виконавчому листу АСВП № 29112310 (а.с. 9).
Згідно виписки з рахунку ОСОБА_1 , наданого АТ КБ «ПриватБанк» від 05.12.2025, та чеків (дублікатів чеків), які містяться у матеріалах справи, ОСОБА_1 сплачував на картковий рахунок, де отримувачем зазначено – ОСОБА_2 кошти, а саме: 
05.01.2019 на суму 498,00 грн; 
18.02.2019 на суму 500,00 грн; 
05.03.2019 на суму 500,00 грн; 
19.02.2020 № 1875-5978-5255-0543 на суму 216,91 грн, призначення платежу: поповнення карти/рахунка; 
19.02.2020 № 1875-5949-8680-0005 на суму 993,01 грн, призначення платежу: поповнення карти/рахунка; 
14.03.2020 № 1899-3777-4259-0550 на суму 1300,00 грн, призначення платежу: поповнення карти/рахунка; 
14.04.2020 № 1930-4992-8886-0492 на суму 1311,41 грн, призначення платежу: поповнення карти/рахунка; 
17.05.2020 № 1963-3200-1137-0738 на суму 1300,00 грн, призначення платежу: поповнення карти/рахунка; 
15.06.2020 № 1932-3358-3843-0239 на суму 1300,00 грн, призначення платежу: поповнення карти/рахунка; 
12.07.2020 № 2019-3928-4610-0340 на суму 1300,00 грн, призначення платежу: поповнення карти/рахунка; 
12.08.2020 № 2050-6199-8757-0804 на суму 1300,00 грн, призначення платежу: поповнення карти/рахунка; 
14.09.2020 № 2083-4340-2615-0503 на суму 1300,00 грн, призначення платежу: поповнення карти/рахунка; 
19.10.2020 № 2118-5976-55-87-0942 на суму 1500,00 грн, призначення платежу: поповнення карти/рахунка; 
15.11.2020 № 2145-3521-2966-0786 на суму 1400,00 грн, призначення платежу: поповнення карти/рахунка; 
14.12.2020 № НОМЕР_1 на суму 1598,96 грн, призначення платежу: поповнення карти/рахунка; 
19.01.2021 № 2210-3137-8962-0275 на суму 1500,00 грн; 
19.02.2021 № 2241-4393-4943-0469 на суму 1500,00 грн, призначення платежу: поповнення карти/рахунка; 
14.03.2021 № 2264-3321-6587-0105 на суму 1500,00 грн, призначення платежу: поповнення карти/рахунка; 
21.04.2021 № 2302-6521-7764-0893 на суму 1500,00 грн, призначення платежу: поповнення карти/рахунка; 
22.05.2021 № 2333-4227-3349-0903 на суму 1400,00 грн, призначення платежу: поповнення карти/рахунка; 
11.06.2021 № 2353-3716-2019-0035 на суму 1600,00 грн, призначення платежу: поповнення карти/рахунка; 
13.07.2021 № 2385-4389-0951-0369 на суму 1500,00 грн, призначення платежу: поповнення карти/рахунка; 
16.08.2021 № 2419-4687-4715-0500 на суму 1500,00 грн, призначення платежу: поповнення карти/рахунка; 
13.09.2021 № 2447-4400-7806-0920 на суму 1500,00, призначення платежу: поповнення карти/рахунка; 
13.10.2021 № 2477-4357-6600-0364 на суму 1500,00 грн, призначення платежу: поповнення карти/рахунка; 
12.11.2021 № 2507-5801-9390-0981 на суму 1500,00 грн, призначення платежу: поповнення карти/рахунка; 
18.12.2021 № 2543-4224-66-93-0004 на суму 1700,00 грн, призначення платежу: поповнення карти/рахунка; 
14.01.2022 № 2570-5033-2409-0802 на суму 1500,00 грн, призначення платежу: поповнення карти/рахунка; 
12.02.2022 № 2599-3209-5768-0252 на суму 1500,00 грн, призначення платежу: поповнення карти/рахунка; 
05.06.2022 № 2712-3499-6910-0180 на суму 4000,00 грн, призначення платежу: аліменти; 
11.07.2022 № 2748-5415-2638-0478 на суму 3000,00 грн, призначення платежу: переказ власних коштів; 
12.08.2022 № 2780-4499-6306-0944 на суму 3000,00 грн, призначення платежу: аліменти; 
16.09.2022 № 2815-5148-2543-0110 на суму 2000,00 грн, призначення платежу: переказ власних коштів; 
14.10.2022 № 2843-4779-2501-0463 на суму 2000,00 грн, призначення платежу: переказ власних коштів; 
15.11.2022 № 2875-3166-3953-0126 на суму 2000,00 грн, призначення платежу: переказ власних коштів (а.с. 11-20).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.
Частиною 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про виконавче провадження» та п. 6 Розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. 
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження»).
Відповідно до ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Згідно положень ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (ч. 8 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження»).
Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (ч. 3 ст. 195 СК України).
Особливості виконання рішень про стягнення аліментів передбачені розділом XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 за № 512/5, відповідно до якої, виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника; розрахунок заборгованості - обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.
Згідно зі ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою-підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчисляється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні ВДВС у м. Смілі Черкаського району Черкаської області Київського МУ МЮ України перебуває виконавче провадження АСВП № 29112310 з примусового виконання виконавчого листа Черкаського районного суду № 2-1343 від 02.11.2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 09.09.2010 і до досягнення дитиною повноліття.
Представниками ОСОБА_1 , з метою перерахунку існуючої заборгованості зі сплати аліментів, було надіслано органу ДВС відповідне клопотання з банківською випискою, як доказ сплати ним аліментів у період з 2019 року до 2022 року.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , зокрема, з січня 2019 року до листопада 2022 року, здійснював перекази грошових коштів на банківську картку ОСОБА_2 .
Матеріалами справи, зокрема випискою про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 та чеками (дублікатами чеків), підтверджується, що платежі мали періодичний (щомісячний) характер.
Суми грошових коштів, перерахованих боржником стягувачу систематично за період з січня 2019 року до листопада 2022 року (включно) без зазначення призначення платежу, є подібними до переказів, здійснених 05.06.2022 та 12.08.2022 (на загальну суму 7000,00 грн), в яких призначення платежу містило відмітку «аліменти» і в яких зазначено один і той же рахунок отримувача, що і в чеках без зазначення призначення платежу.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 29.04.2026 у справі 686/17977/22 (провадження № 61-2723св26).
Крім того, надані скаржником дублікати чеків містили, зокрема реквізит – «код отримувача», який зазначений як 3025805521, що ідентичний коду, який зазначений як РНОКПП ОСОБА_2 у заявах поданих до суду першої інстанції представником ОСОБА_2 – адвокатом Зарубою С. О.
Колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи відсутні докази існування інших боргових зобов`язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 .
Також не надано доказів відмови стягувача від отримання грошових переказів від боржника, що також у сукупності з іншими доказами доводить, що грошові кошти, сплачені ОСОБА_1 в період з 2019 рік до 2022 року на користь ОСОБА_2 , є саме аліментами на дитину.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01 серпня 2019 року у справі № 642/6906/16-ц (провадження 61-26229св18), від 17 травня 2023 року у справі № 199/2951/21 (провадження № 61-1769св23).
Проте, судом першої інстанції помилково не взято до уваги зазначених обставин. 
У постанові від 10.08.2023 у справі № 206/2658/22 (провадження № 61-4693св23) Верховний Суд зазначив, що «ОСОБА_1 на обґрунтування доводів скарги на дії державного виконавця посилався на безпідставне неврахування виконавцем квитанцій про перерахунок коштів на утримання дитини, сплачених на банківську картку стягувача ОСОБА_2 та на банківську картку доньки ОСОБА_3. Заявник звертав увагу суду на те, що грошові перекази здійснені без позначки «аліменти», проте з метою виконання обов`язку з утримання дитини. Суди першої та апеляційної інстанцій, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази, подані учасниками справи, зробили обґрунтовані висновки про те, що оскільки ОСОБА_1 до 07 червня 2022 року, тобто до отримання постанови про відкриття виконавчого провадження у справі, не був ознайомлений із рішенням суду від 11 червня 2014 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки, тому він у здійснених грошових переказах не зазначав відомості про таке призначення платежу як «аліменти», проте не зазначення таких даних у квитанціях не спростовує того, що перерахунок коштів на користь стягувача боржник здійснював саме з метою надання утримання дитини».
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Системний аналіз наведених процесуальних норм дозволяє дійти висновку, що кожна сторона зобов`язана вжити заходів та надати докази на підтвердження тієї обставини, на яку вона посилається як на підставу для задоволення вимоги чи навпаки на заперечення існування такі обставини, а суд, виходячи з наданих сторонами доказів, здійснює їх оцінку.
Апеляційний суд виходить з того, що не зазначення відомостей про призначення платежу в квитанціях не спростовує обставин того, що перерахунок коштів на користь стягувача боржник здійснював саме з метою надання утримання сина. 
ОСОБА_2 не спростувала, що кошти за переказами, здійсненими ОСОБА_1 , мають інше призначення, ніж аліменти і що вказаний рахунок отримувача їй не належить.
Сплата цих же коштів на рахунок стягувача, на думку колегії суддів апеляційного суду, призвела б до подвійного стягнення боргу, що є неприпустимим.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, колегія суддів вважає за можливе, задовольнити апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Генріх Н. А., а ухвалу суду від 12.02.2026 скасувати та ухвалити нове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, 

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Геріх Наталії Анатоліївни – задовольнити.
Ухвалу Черкаського районного суду Черкаської області від 12 лютого 2026 року – скасувати та ухвалити нове рішення.
Скаргу ОСОБА_1 на дії Відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, стягувач ОСОБА_2 , – задовольнити.
Визнати неправомірними дії Відділу державної виконавчої служби у місті Смілі Черкаського району Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України щодо відмови у зарахуванні в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 у рамках виконавчого провадження № 29112310 коштів у сумі 53518,29 грн зі сплати аліментів, відповідно до рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 02.11.2010 у справі № 2-1343/10, та зобов`язати здійснити перерахунок заборгованість зі сплати аліментів.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Повний текст постанови складено 11 червня 2026 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

Ю. В. Сіренко