Справа № 201/4027/24
(2/199/284/25) 

РІШЕННЯ
Іменем України

01.09.2025 

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра в складі: 
головуючого судді Спаї В.В., 
секретар судового засідання Євсюкова П.А., 
за участі: 
позивача ОСОБА_1 та представника відповідача Горбатової Л.Г., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» про визнання незаконними дій щодо відключення приватного будинку від електропостачання та зобов`язання його відновити, про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди,  
ВСТАНОВИВ: 

Позивач звернулася до суду з даним позовом, в його обґрунтування з урахуванням доповнень до позовної заяви від 07.06.2024 р. посилаючись на те, що 21 березня 2021 р. відповідачем без попередження припинено електропостачання будинку позивача по АДРЕСА_1 . На момент відключення позивач перебувала за межами України, у зв`язку з чим не мала можливості своєчасно реагувати або надати документи щодо права власності. Позивач звернулася до відповідача з заявою, надіслав її електронною поштою, стосовно безпідставного припинення електропостачання та отримала відповідь від 26 березня 2024 р., в якій зазначалося, що відключення здійснено у зв`язку із наявністю заборгованості станом до 1 січня 2019 року в сумі 3596,64 гривні. Позивач вважає такі дії незаконними. Як зазначається позивачем при зверненні до суду, попередження про припинення електропостачання має оформлюватися окремим письмовим повідомленням із зазначенням підстав, дати і часу відключення, а також інших необхідних реквізитів, та таке повідомлення може надсилатися й іншими способами, зокрема через електронну пошту чи SMS, якщо це передбачено договором. У випадку наявності заборгованості в попередженні також обов`язково має бути зазначено її розмір і період виникнення. Втім, з отриманого листа відповідача не вбачається за який саме період утворилася заборгованість, на підставі яких показників лічильника її обчислено та за яким договором вона виникла.
Позивач в судовому засіданні вимоги позову підтримала повністю, просила суд задовольнити позов. 

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив на позовну заяву, зазначив, що він виступає оператором системи розподілу, тоді як функції постачання електроенергії виконує ТОВ «Дніпровські енергетичніпослуги»,та ним вказується, шо що за адресою позивача відкрито особовий рахунок та встановлено прилад обліку електроенергії. Станом на 1 січня 2019 р. за цим рахунком утворилася заборгованість в розмірі 3 596,64 грн., яка, за твердженням відповідача, виникла внаслідок неповної та несвоєчасної оплати. Відповідач наголошує на тому, що є правонаступником за договорами постачання електроенергії в частині врегулювання заборгованості, а також посилається на раніше чинні правила користування електроенергією, які покладали на споживача обов`язок своєчасно оплачувати спожиту електроенергію.
Відповідач одночасно стверджує, що позивача було належним чином попереджено про можливе відключення: зокрема, у вересні 2021 р. рекомендованим листом направлено попередження про наявність заборгованості та можливе припинення електропостачання, та також зазначається, що у жовтні 2021 р. позивач зверталася з заявою, на яку було надано відповідь.
Разом з тим відповідач пояснює, що фактичне відключення у той період не здійснювалося через дію карантинних обмежень, запроваджених постановою КМУ у зв`язку з поширенням COVID-19. Надалі, у лютому 2024 р. позивачу було повторно направлено попередження про припинення електропостачання у зв`язку з наявною заборгованістю станом на 1 січня 2019 р. із зазначенням дати можливого відключення. Відповідач вказує, що 21 березня 2024 р. електропостачання за відповідною адресою було припинено на підставі наявної заборгованості та у порядку, передбаченому чинними правилами, та при цьому наголошується, що відновлення електропостачання можливе після усунення споживачем причин відключення, тобто погашення заборгованості, що має бути підтверджено відповідними документами.

Позивач у відповіді на відзив зазначає, що відповідач, здійснюючи відключення електроенергії за адресою по АДРЕСА_1 через заборгованість, яка, за твердженням відповідача, утворилася у період 2014–2018 р.р., застосував положення Правил роздрібного ринку електричної енергії, які набрали чинності лише у квітні 2018 р. При цьому надана відповідачем картка розрахунку підтверджує, що заборгованість у сумі 3 596,64 грн. сформувалася саме за вказаний період. Водночас у цей період діяли інші нормативні акти — Правила користування електричною енергією для населення 1999 р., які передбачали інший порядок вирішення спорів та відключення. У зв`язку з цим позивач вважає, що відповідач порушив вимоги статті 5 ЦК України щодо дії актів цивільного законодавства у часі, оскільки нові норми були застосовані до правовідносин, які виникли раніше. 
Позивач також заперечує твердження відповідача про направлення у вересні 2021 р. попередження про відключення електроенергії, та ним зазначається, що відповідний лист не був наданий до матеріалів справи, а також відсутні будь-які докази його відправлення чи отримання. Натомість з наданого відповідачем листа від листопада 2021 р. вбачається, що інформація про заборгованість стосувалася іншої адреси — АДРЕСА_2 , а не адреси по АДРЕСА_1 , що, на переконання позивача, свідчить про те, що повідомлення щодо заборгованості за адресою, де було здійснено відключення, їй фактично не направлялися.
Аналогічні зауваження позивач висловлює щодо попередження від 16 лютого 2024 р. та зазначає, що воно також було направлено не за адресою об`єкта, який відключено, а на іншу адресу — АДРЕСА_3 , що підтверджується списком рекомендованих відправлень. 
На переконання позивача, належного повідомлення про припинення електропостачання вона не отримувала.
Окрім того, позивач звертає увагу на невідповідність між сумою заборгованості, зазначеною у попередженні, та фактичними розрахунками. 
Зокрема, у попередженні вказано, що заборгованість у сумі 3 596,64 грн. виникла за грудень 2018 р., тоді як відповідно до розрахунків за цей період сума становить лише 538,56 грн., що, на переконання позивача, свідчить про неправильне визначення як періоду, так і розміру заборгованості. 
Окремо позивач наголошує, що стосовно заборгованості за період 2014–2018 р.р. сплив строк позовної давності, який становить три роки, оскільки відповідач протягом тривалого часу (близько десяти років) не зверталася до суду з вимогами про її стягнення. 
У доповненнях до позовної заяви позивач зазначає, що відповідач здійснив відключення, посилаючись на заборгованість за період 2014–2018 р.р., застосувавши Правила роздрібного ринку електричної енергії 2018 року, які набрали чинності лише у квітні 2018 року. Водночас, як наголошується, у період виникнення цієї заборгованості діяли Правила користування електричною енергією для населення 1999 року, які передбачали інший порядок відключення та врегулювання заборгованості. Зокрема, відповідно до цих правил, електропостачальник мав обов`язок направити споживачу належним чином оформлене попередження із зазначенням показників лічильника, суми боргу, періоду його виникнення, обсягів споживання, тарифів та дати можливого відключення. Позивач стверджує, що такого попередження вона не отримувала, оскільки відповідач його не надсилав. 
У зв`язку з цим позивач вважає, що відповідач порушив вимоги статті 5 ЦК України щодо дії актів цивільного законодавства у часі, застосувавши нові норми до правовідносин, які виникли раніше. Також позивач звертає увагу на те, що у попередженні відповідача від 16.02.2024 року зазначено, що заборгованість виникла за грудень 2018 року в сумі 3 596,64 грн., однак згідно з розрахунками самого відповідача за цей період заборгованість становить лише 538,56 грн. за 367 кВт·год. На цій підставі позивач стверджує про неправдивість визначення як періоду, так і суми заборгованості.
Крім того, позивач посилається на положення правил 1999 р., відповідно до яких у разі безпідставного або винного припинення електропостачання енергопостачальник несе відповідальність, зокрема у вигляді відшкодування у двократному розмірі вартості недовідпущеної електроенергії. Позивач зазначає, що внаслідок відключення, яке тривало понад 2,5 місяці, вона недоотримала електроенергію, обсяг якої визначає, виходячи з попереднього аналогічного періоду споживання — 1520 кВт·год на суму 4 037 грн. Відповідно, розмір матеріальних збитків у вигляді двократної вартості недовідпущеної електроенергії вона визначає в сумі 8 074 грн.
Позивач зазначає, що протиправні дії відповідача, які тривали понад 2,5 місяці, позбавили її та її сім`ю можливості проживати у нормальних умовах, змусили докладати додаткових зусиль для організації побуту, спричинили душевні страждання та необхідність звернення до суду для захисту своїх прав. У зв`язку з цим вона оцінює розмір моральної шкоди у 12 000 грн. Позивач визначає загальний розмір матеріальної та моральної шкоди у сумі 20 074 грн. та просить суд стягнути з АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» на її користь матеріальні збитки у розмірі 8 074 грн. і моральну шкоду у розмірі 12 000 грн.

Після ознайомленням з доповненням позивача до позовної заяви, відповідач надав суду заяву від 02.07.2024 р., в якій зазначив, що до 2018 р. споживач був зобов`язаний оплачувати електроенергію відповідно до пункту 42 Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312, зі змінами, а розрахункові відносини здійснювалися через відповідні рахунки енергопостачальника. Одночасно зазначається, що обмеження та припинення електропостачання здійснюється відповідно до глави 11.5 Кодексу систем розподілу та розділу VII ПРРЕЕ.
У заяві наведено, що 07.09.2021 р. за адресою АДРЕСА_1 було направлено попередження про відключення електроенергії у зв`язку з заборгованістю станом на 01.01.2019 р. в розмірі 3 596,64 грн. Надалі, 05.10.2021 р. позивач зверталася з заявою до відповідача, на яку 03.11.2021 р. було надано відповідь. Відповідач також зазначає, що фактичне відключення у той період не здійснювалося у зв`язку з дією карантинних обмежень, запроваджених постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 щодо COVID-19. 
Окремо відповідач вказує, що позивач у зверненні від 05.10.2021 р. зазначила адресу для листування: АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим саме на цю адресу 16.02.2024 р. було направлено попередження ОСР № 645681 про припинення електропостачання через заборгованість у сумі 3 596,64 грн. за адресою вул. Ялтинська, 27А.
Відповідач посилається на пункти 7.5 ПРРЕЕ, відповідно до яких електропостачальник зобов`язаний попередити споживача не пізніше ніж за 10 робочих днів, а оператор системи розподілу — не пізніше ніж за 5 робочих днів до відключення у разі наявності заборгованості. Також наголошується, що саме оператор системи розподілу — АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» — здійснює технічні функції щодо обліку, приєднання, обмеження та відновлення електропостачання, тоді як постачання електроенергії здійснює ТОВ «Дніпровські енергетичні послуги».
На думку відповідача, позивач не надала належних доказів завдання їй матеріальної чи моральної шкоди, зокрема у вигляді шкоди здоров`ю, приниження честі чи інших негативних наслідків.
Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив суд відмовити в його задоволенні. 

Процесуальні дії у справі:
- ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.05.2024 р. прийнято до розгляду;
- ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07.05.2024 р. залишено без руху; 
- ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.05.2024 р. прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження;
- ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2024 р. закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті;
- ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 26.08.2024 р. в задоволенні клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів відмовлено;
- ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 27.08.2024 р. задоволено клопотання позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів;
- ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.09.2024 р. задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів від КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради» та Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради; 
- ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.11.2024 р. задоволено клопотання позивача про витребування доказів від Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра та ВП №2 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області та Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори. 

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76 – 80 ЦПК України, 21 березня 2021 р. мало місце припинення електропостачання в належному позивачу на праві власності (в порядку спадкування після смерті  ОСОБА_2 ) будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що визнається учасниками справи, у зв`язку з чим в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. 
На цей час позивач перебувала за межами України, що підтверджується відмітками у паспорті позивача для виїзду за кордон (а.с. 10 – 12).
Позивач з означеного вище питання звернулася до відповідача засобами електронного поштового зв`язку з заявою щодо припинення електропостачання та отримала відповідь від 26 березня 2024 року (а.с. 6 - 8), в якій зазначається, що відключення здійснено у зв`язку з наявністю заборгованості станом до 1 січня 2019 р. в сумі 3596,64 грн. 
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.09.2024 р. задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів від КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради» та Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради. Ухвала суду була виконана, та у відповіді КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради» вказано, що реєстрація права власності станом на 31.12.2012 та технічна інвентаризаційна за адресою: АДРЕСА_1 КП "ДМБТІ" ДМР не проводилась, а відповідно і інвентаризаційна справа за зазначеною адресою в КП "ДМБТІ" ДМР на зберіганні не знаходиться. Надати витребувану інформацію відносно квартири АДРЕСА_4 не є можливим, так як інвентаризаційна справа на зазначену квартиру вилучена 01.08.2012 на підставі Постановления о производстве выемки от 19.07.2012 старшего следователя отдела РОВД и ПСОГ И ПО СУ ГУМВД Украины в Днепропетровской области согласно материалов уголовного дела № 65091222 (зазначено мовою оригіналу). Додатково повідомлено, що інвентаризаційна справа на буд. АДРЕСА_1 вилучена 01.08.2012 на підставі постановления о производстве выемки от 19.07.2012 старшего следователя отдела РОВД и ПСОГ И ПО СУ ГУМВД Украины в Днепропетровской области согласно материалов уголовного дела № 65091222 (зазначено мовою оригіналу).
Водночас у відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської вказано, що реєстрація права власності станом на 31.12.2012 та технічна інвентаризаційна за адресою: АДРЕСА_1 КП "ДМБТІ" ДМР не проводилась, а відповідно і інвентаризаційна справа за зазначеною адресою в КП "ДМБТІ" ДМР на зберіганні не знаходиться.
Надати витребувану інформацію відносно квартири АДРЕСА_4 не є можливим, так як інвентаризаційна справа на зазначену квартиру вилучена 01.08.2012 на підставі Постановления о производстве выемки от 19.07.2012 старшего следователя отдела РОВД и ПСОГ И ПО СУ ГУМВД Украины в Днепропетровской области согласно материалов уголовного дела № 65091222. 

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05.11.2024 р. задоволено клопотання позивача про витребування доказів від Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра та ВП №2 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області та Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори.

У відповіді Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори на виконання ухвали суду від 05.11.2024 р. повідомляється про те, що надати запитувану інформацію щодо надання копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 22.05.1996 р. після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 гр.  ОСОБА_2 не є можливим у зв`язку з тим, що архівні справи за період з 1989 р. по 2007 р. включно передано на зберігання до Державного нотаріального архіву Дніпропетровської області за адресою: 49102 м. Дніпро вул. Д. Галицького, 14.
У відповіді ВП №2 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області вказано, що надання інвентаризаційних справ, які були вилучені на об`єкти нерухомого майна за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 у 2012 році Індустріальним РВВС ГУМВС України в Дніпропетровській області в межах кримінальної справи 6509122 за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст.190 КК України є неможливим у зв`язку з тим, що досудове розслідування по даній кримінальній справі ВП №2 ДРУП №2 не проводилось та інвентаризаційні справи на об`єкти нерухомого майна за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_5 , у 2021 році не вилучалися.
Правовідносини між учасниками справи виникли з захисту прав позивача, як споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. 
Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову частково, враховуючи наступне. 
За змістом пункту 5 частини першої статті 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (пункту 2 частини першої статті 5 зазначеного Закону).
Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 7 цього ж Закону споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; на усунення протягом строку, встановленого договорами про надання житлово-комунальних послуг або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг.
Обов`язковість забезпечення електропостачання в житлових будинках та житлових приміщеннях передбачена державними будівельними нормами - ДБН В.2.2-15:2019 "Житлові будинки. Основні положення", затвердженими наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 березня 2019 року № 87, та ДБН В.2.5-23:2010 "Проектування електрообладнання об`єктів цивільного призначення", затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 15 лютого 2010 року.
Отже, забезпечення електропостачання у житлових приміщеннях - це необхідна складова належних умов проживання у житловому приміщенні. Припинення електропостачання у житлове приміщення суттєво погіршує умови проживання та перебування у ньому.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. 
Такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
У ч. 1 ст. 26 Закону України "Про електроенергетику" передбачено, що споживання енергії можливе лише на підставі договору з постачальником.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині (частина друга статті 13 ЦК України).
Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).
Рішенням Конституційного Суду України від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що частина третя статті 13, частина третя статті 16 ЦК України не суперечать частині другій статті 58 Конституції України та вказано, що "оцінюючи домірність припису частини третьої статті 13 Кодексу, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису частини першої статті 68 Основного Закону України, згідно з яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас словосполука "а також зловживання правом в інших формах", що також міститься у частині третій статті 13 Кодексу, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку. Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Кодексом або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними. У зв`язку з тим, що частина третя статті 13 та частина третя статті 16 Кодексу мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною)".
Суди не можуть виходити лише з наявності в особі певного права, але мають перевірити добросовісність його здійснення, зокрема, причину та мету дій особи в межах наданого їй права, усвідомлення особою, яка здійснює право, того, що таким чином порушуються та обмежуються права та законні інтереси інших осіб, тощо.
Отже, щодо підстав поданого позову: позивач посилається на те, що відповідач без попередження припинив електропостачання належного позивачу на праві власності будинку за адресою: АДРЕСА_1 , в той час, коли позивач перебувала за кордоном, через наявність заборгованості в розмірі станом на 01.01.2019 р. в розмірі 3596,64 грн., про існування якої позивач дізналася з листа відповідача на її електронне звернення (електронною поштою), тоді як позивач не отримувала жодного попередження, зокрема, про припинення постачання електричної енергії. 
Стаття 4 ЦПК України, передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ч. 1 ст. 15 та ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
За змістом статей 316, 317 ЦК України, передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Статтею 10 ЖК України визначено, що громадяни зобов`язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію.
Закон України «Про житлово-комунальні послуги» регулює відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг.
Згідно зі ст. 2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та управління побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Статтею 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.
Виконавцями комунальних послуг є: послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача; послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом; послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація; послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води; Послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання; послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення; послуг з управління побутовими відходами - адміністратор послуги з управління побутовими відходами, а у разі його відсутності - визначений у встановленому законодавством порядку суб`єкт господарювання, який здійснює збирання та перевезення побутових відходів.
Отже, позивач є споживачем послуг з постачання та розподілу електричної енергії, яка надається за адресою: АДРЕСА_1 ; виконавцем послуг з надання електричної енергії є відповідач, який у своїй діяльності зобов`язаний керуватись чинним законодавством України, зокрема Правилами роздрібного ринку електричної енергії (далі - ПРРЕЕ), затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП) від 14.03.2018 № 312, а також іншими нормативно-правовими документами у сфері електроенергетики.
Закон України «Про ринок електричної енергії» визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.
Відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії - це продаж, включаючи перепродаж, електричної енергії, а універсальна послуга - постачання електричної енергії побутовим та малим непобутовим споживачам, що гарантує їхні права бути забезпеченими електричною енергією визначеної якості на умовах, визначених відповідно до цього Закону, на всій території України.
Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зокрема має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. 
Крім того ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Згідно з ч. 1 ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
За змістом ч. 1 ст. статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.
Відповідно до ст. 162 ЖК України, плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Обов`язок на власників жилого приміщення по несенню витрат на утримання будинку і при будинкової території, сплаті комунальних послуг покладений також нормами ст. 322 ЦК України та Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Відповідно до п. 4.10 ПРРЕЕ, побутові споживачі здійснюють повну оплату вартості обсягу спожитої електричної енергії, як правило, один раз за фактичними показами засобів комерційного обліку електричної енергії на початку періоду, наступного за розрахунковим, відповідно до договору про постачання електричної енергії споживачу.
Згідно з пп. 2 п. 5.5.5 ПРРЕЕ споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
Відповідно до п. 7.5 ПРРЕЕ заборгованість з оплати за спожиту електроенергію згідно з умовами договору з електропостачальником є підставою для припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу.
Згідно з п. 7.5.2 ПРРЕЕ у разі усунення споживачем в установлений строк порушень, що завчасно (до дня відключення) підтверджується належним чином, постачання електричної енергії споживачу не припиняється.
Пунктом 7.12 ПРРЕЕ визначено, що витрати оператора системи на здійснення робіт з припинення та відновлення електроживлення електроустановки споживача (повторне підключення електроустановки) покриваються за рахунок коштів ініціатора здійснення цих робіт, які відшкодовуються йому споживачем (крім випадків, визначених цим пунктом), якщо припинення постачання (розподілу або передачі) електричної енергії споживачу здійснювалося у встановленому цими Правилами порядку.
Разом з тим, відповідно до Порядку відключення/відновлення електроживлення споживача здійснюється відповідно до п. 7.5. розділу VII Правил роздрібного ринку електроенергії (далі - Правила). Припинення повного або часткового постачання електроенергії споживачу здійснюється за умови попередження споживача не пізніше ніж за 10 робочих днів до дня відключення. Одна із причини вимкнення це заборгованість за спожиту електроенергію відповідно до умов договору з електропостачальником.
Правила передбачають лише для споживача, який у встановленому законодавством порядку визнаний банкрутом, припинення електропостачання у зв`язку з заборгованістю здійснюється без попередження. Це можливо у разі наявності від`ємного сальдо на особовому рахунку згідно з показами засобу комерційного обліку, крім випадків, коли такий споживач здійснює своєчасний розрахунок поточної плати за спожиту електричну енергію, а погашення його заборгованості включено до заходів щодо забезпечення вимог кредиторів.
Попередження про припинення електропостачання надається споживачу окремим письмовим повідомленням, у якому зазначаються: підстава, дата і час, з якого електропостачання буде повністю або частково припинено; прізвище, ім`я, по батькові, підпис відповідальної особи, якою оформлено попередження.
Датою отримання таких попереджень буде вважатися, дата їх особистого вручення, що підтверджується підписом одержувача та/або реєстрацією вхідної кореспонденції або третій календарний день від дати отримання поштовим відділенням зв`язку, в якому обслуговується одержувач (у разі направлення поштою рекомендованим листом).
Попередження про припинення електропостачання може надаватись споживачу в інший спосіб, передбачений договором з постачальником.
Якщо підставою для вимкнення є заборгованість споживача перед постачальником, у попередженні про припинення електропостачання додатково зазначається сума заборгованості за відповідним договором та період, за який ця заборгованість виникла.
У разі усунення споживачем в установлений строк порушень, що завчасно (до дня відключення) підтверджується належним чином, постачання електричної енергії споживачу не припиняється.
Рахунок за спожиту електричну енергію оплачується протягом 5 робочих днів від дня отримання непобутовим споживачем, протягом 10 робочих днів від дня отримання побутовим споживачем або в інший термін, передбачений договором, але не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду.
Відтак, в разі несплати споживачем рахунків за електричну енергію в терміни передбачені п. 4.12 Правил, постачальник формує такому споживачеві попередження про припинення електропостачання згідно з вимогами передбаченими п. 7.5. розділу VII Правил.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів як направлення так і отримання позивачем за адресою АДРЕСА_1 , письмового попередження, як це передбачено п. 7.5. розділу VII Правил. Крім того стороною відповідача до відзиву не додано копії письмового попередження споживача зі всіма умовами визначених Правилами, щоб суд міг встановити дійсне існування та формування письмового попередження споживача. 
Надані відповідачем докази - звернення позивача від 07.10.2021 р. з приводу відключення електроенергії за адресою: АДРЕСА_1 , а також відповідь відповідача від 03.11.2021 р. (остання стосується припинення постачання за іншою адресою ( АДРЕСА_2 ), а також попередження відповідача про можливе припинення електропостачання від 16.02.2024 р. через заборгованість, яка утворилася за період «грудень 2018 р.» в сумі 3596,64 грн., адресоване на адресу: АДРЕСА_2 , та список №ОСР 16.02.204 р. Д279 _З групованих відправлень (рекомендований лист) не спростовують зазначених вище висновків суду: докази про отримання позивачем письмового попередження суду не надані. 
Джерела отримання доказів вичерпані. 
Відповідно до частини першої статті 50 ЖК Української РСР жиле приміщення, що надається громадянам для проживання, має бути благоустроєним стосовно до умов даного населеного пункту, відповідати встановленим санітарним і технічних вимогам.
Обов`язковість забезпечення електропостачання в житлових будинках та житлових приміщеннях передбачена державними будівельними нормами - ДБН В.2.2-15:2019 "Житлові будинки. Основні положення", затвердженими наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 березня 2019 року № 87, та ДБН В.2.5-23:2010 "Проектування електрообладнання об`єктів цивільного призначення", затверджені наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 15 лютого 2010 р.
Отже, забезпечення електропостачання у житлових приміщеннях - це необхідна складова належних умов проживання у житловому приміщенні. Припинення електропостачання у житлове приміщення суттєво погіршує умови проживання та перебування у ньому.
Враховуючи вищенаведене, вочевидь порушення прав позивача з боку відповідача, тому позов в частині вимог про визнання неправомірними дій Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» по відключенню будинку АДРЕСА_1 від електропостачання 21.03.2024 р. та про зобов`язання Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпровські електромережі» відновити електропостачання у будинку АДРЕСА_1 підлягає задоволенню. 

Щодо вимоги позову про відшкодування моральної шкоди, то, відмовляючи в її задоволенні, суд керується наступним. 
Завдання особі моральної шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України). 
За положеннями ст. 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відносини з приводу постачання фізичним особам електричної енергії регулюються ст.ст. 22, 711, 714, 1209, 1210 ЦК, законом «Про електроенергетику» та Правилами роздрібного ринку електричної енергії, які затверджені постановою  Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 14.03.2018 № 312, які не передбачають відшкодування моральної шкоди в разі порушення зобов`язання з постачання електричної енергії.
Відповідно до ст. 714 ЦК за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму їх використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Нормативні акти, які регулюють спірні правовідносини, як і укладений між сторонами договір на електричне постачання, не передбачають відшкодування моральної шкоди споживачеві у разі припинення постачання електричної енергії.
Що стосується вимог закону «Про захист прав споживачів», то відповідно до п. 5 ст. 4 цього закону споживачі мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією, у випадках, передбачених законом.
За ст. 1 указаного закону послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення особистих потреб.
Отже, розділяючи поняття продукція й послуга, закон передбачає відшкодування моральної шкоди лише за постачання небезпечної для життя та здоров`я людей продукції, а тому встановлене судом в цій справі порушення прав споживача не тягне відшкодування моральної шкоди за безпідставне припинення послуги (відключення електричного постачання), тому для суду відсутні підстави для задоволення даної вимоги позову. 

Стосовно розподілу судових витрат. 
Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. 
У частині шостій статті 141 ЦПК України вказано, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір необхідно компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ч. 1 та ч. 3 ст.ст. 12, 13, ч. 1, п. 2 ч. 1 ст. 19, ст. 23, п. 2 ч. 1 ст. 258, ч. 1, ч. 6, ч. 8 ст. 259, ст.ст. 264 - 265, ст. 273, п. 1 ч. 1 ст. 274, ст. 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» про визнання незаконними дій щодо відключення приватного будинку від електропостачання та зобов`язання його відновити, про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпровські електромережі» по відключенню будинку АДРЕСА_1 від електропостачання 21.03.2024 р. 
Зобов`язати Акціонерне товариство «ДТЕК Дніпровські електромережі» відновити електропостачання у будинку АДРЕСА_1 .
У задоволенні решти вимог позову відмовити. 

Судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.  

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї