Справа № 1309/7139/12 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І. 
Провадження № 22-ц/811/2420/25 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 травня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі: 
головуючої: Н.П. Крайник 
суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри
секретар: Л.М. Чиж 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на ухвалу Сихівського районного суду міста Львова від 16 червня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, головного державного виконавця Самбірського відділу державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, - 
ВСТАНОВИВ:

В квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, головного державного виконавця Самбірського відділу державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Просив суд зобов`язати головного державного виконавця Шевченківського ВДВС Осадець М. О. винести постанову про:
-зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні;
-зняття арешту із зарплатного банківського рахунку ОСОБА_1 та коштів на ньому;
-повернення заявнику коштів, стягнутих згідно з постановою, на банківський рахунок заявника в розмірі 50 998,82 грн;
-скасування постанови від 12 лютого 2024 року про передачу виконавчого документа на виконання до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 25 квітня 2024 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 15 серпня 2024 року, в задоволенні скарги відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 05 березня 2025 року ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 25 квітня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 серпня 2024 року в частині вимог про зобов`язання головного державного виконавця Шевченківського ВДВС Осадець Мар`яни Олександрівни винести постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні та скасування постанови від 12 лютого 2024 року про передачу виконавчого документа на виконання до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишено без змін.
Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 25 квітня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 серпня 2024 року в частині вимог про зобов`язання головного державного виконавця Шевченківського ВДВС Осадець Мар`яни Олександрівни винести постанову про зняття арешту з зарплатного банківського рахунку ОСОБА_1 та коштів на ньому скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 25 квітня 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 15 серпня 2024 року в частині вимог про зобов`язання головного державного виконавця Шевченківського ВДВС Осадець Мар`яни Олександрівни винести постанову про повернення заявнику коштів, стягнутих згідно з постановою, на банківський рахунок заявника в розмірі 50 998,82 грн скасувати, скаргу ОСОБА_1 в цій частині залишено без розгляду.
07 травня 2025 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав заяву про уточнення вимог скарги, в якій просив:
-визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Осадець Мар`яни Олександрівни щодо залишення - не скасування арешту накладеного на грошові кошти, що знаходяться на рахунку НОМЕР_2 ОСОБА_1 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк;
-скасувати арешт накладений у виконавчому провадженні №74106669 на грошові кошти,які є заробітною платою ОСОБА_1 , що знаходяться на рахунку НОМЕР_2 відкритому в АТ КБ «Приватбанк;
-зобов`язати державного виконавця Самбірського відділу державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, зняти арешт накладений у виконавчому провадженні №74106669 із банківського рахунку НОМЕР_2 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк» та коштів, що знаходяться на ньому.
12 червня 2026 року представник ОСОБА_1 -Білик П.Б. подав клопотання про залишення частини вимог скарги без розгляду, зокрема про скасування арешту, накладеного у виконавчому провадженні №74106669 на грошові кошти,які є заробітною платою ОСОБА_1 , що знаходяться на рахунку НОМЕР_2 відкритому в АТ КБ «Приватбанк.
Оскаржуваною ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 16 червня 2025 року визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Осадець Мар`яни Олександрівни щодо не скасування арешту грошових коштів боржника ОСОБА_1 , наявного на рахунку НОМЕР_2 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк».
Зобов`язано державного виконавця Самбірського відділу державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у провадженні якого перебуває виконавче провадження ВП №74106669, зняти арешт з грошових коштів, які знаходяться на рахунку боржника ОСОБА_1 IBAN НОМЕР_2 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк».
Скаргу ОСОБА_1 в частині вимоги щодо скасування арешту, накладеного у виконавчому провадженні №74106669 на грошові кошти, які є заробітною платою ОСОБА_1 – залишено без розгляду.
Ухвалу суду оскаржив Шевченківський ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Вважає ухвалу незаконною, необґрунтованою, такою що постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Зазначає, що саме банк мав обов`язок перевірити статус коштів на рахунку боржника та у разі виявлення коштів , на які накладення арешту заборонено , повідомити виконавця і повернути постанову без виконання або з частковим виконанням шляхом накладення арешту на рахунки інші , на які цей арешт може поширитися. Оскільки банк цього не здійснив, державний виконавець не вправі знімати арешт за заявою боржника, оскільки це суперечить вимогам ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». Стверджує, що виконавець діяв чітко в межах вимог Закону. Додатково повідомляє, що 12.02.2024 року винесено і скеровано до банку постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій за вказаним у заяві рахунком – визначено поточний рахунок  НОМЕР_2 , відкритий в АТ КБ «Приватбанк», для здійснення видаткових операцій на суму в розмірі , що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати , встановленої Законом про державний бюджет України на 1 січня поточного календарного року. Постанову надіслано до АТ КБ «Приватбанк» для виконання. Звертає увагу, що постановою Верховного Суду скарга направлена на новий розгляд лише в частині вимог про зобов`язання винести постанову про зняття арешту з зарплатного банківського рахунку боржника та коштів на ньому. Просить скасувати ухвалу в частині визнання бездіяльності головного державного виконавця Шевченківського ВДВС у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Осадець Мар`яни Олександрівни щодо не скасування арешту грошових коштів боржника ОСОБА_1 , наявного на рахунку НОМЕР_2 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк» неправомірною. Ухвалити нове рішення,яким у задоволенні скарги в цій частині відмовити. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, однак його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
У засіданні суду апеляційної інстанції головний державний виконавець Шевченківського ВДВС м.Львова Осадець М.О. апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечив, просив оскаржувану ухвалу залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів. 
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У статті 447 ЦПК України зазначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Судом встановлено, що на виконанні у Шевченківському ВДВС перебувало ВП № 74106669 з примусового виконання виконавчого листа № 1309/7139/12, виданого 30 березня 2023 року Сихівським районним судом м. Львова про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та інших осіб на користь потерпілої ОСОБА_3 29 675,01 грн матеріальної шкоди та 1 200 000,00 грн моральної шкоди.
Відповідно до постанови головного державного виконавця Шевченківського ВДВС Осадець М. О. від 27 березня 2024 року у ВП № 74106669, виконавчий документ, а саме виконавчий лист №1309/7139/12, виданий Сихівським районним судом м. Львова про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_3 29 675,01 грн матеріальної шкоди та 1 200 000,00 грн моральної шкоди, передано на виконання до Самбірського відділу державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
В межах ВП № 74106669 державним виконавцем 09 лютого 2024 року винесено постанови: про відкриття ВП; 09 лютого 2024 року - постанову про арешт майна боржника (в межах суми 1 353 492,51 грн); 09 лютого 2024 року - про арешт майна коштів (в межах суми 1 353 062,51 грн); 12 травня 2024 року на підставі заяви боржника від 12 лютого 2024 року винесено постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи – боржника у банку для здійснення видаткових операцій, якою визначено для боржника ОСОБА_1 поточний рахунок НОМЕР_2 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» для здійснення видаткових операцій на суму розмірі, що протягом одного календарного місяця не перевищує двох розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом про Державний бюджет України на 01 січня поточного календарного року; 12 лютого 2024 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку скеровано до в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України (яка не повернута без виконання до органу ДВС); 19 березня 2024 року - про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку скеровано до в/ч НОМЕР_3 (яка не повернута без виконання до органу ДВС); 27 березня 2024 року виконавчий документ передано на виконання до Самбірського ВДВС Самбірському районі Львівської області ЗМУ МЮ, який прийнято до виконання постановою від 04 квітня 2024 року; 04 квітня 2024 року - про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, яку скеровано до в/ч НОМЕР_4 .
Згідно із довідкою № 1064 від 24 лютого 2024 року, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_3 ).
З витягу з наказу від 05 лютого 2024 року № 35дск убачається, що ОСОБА_1 вважається таким, що вибув у службове відрядження до ОСУВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 » для участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України.
Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» від 23 лютого 2024 року, ОСОБА_1 має в АТ КБ «ПриватБанк» картку, на яку отримує зарплатні виплати. Також, на вказану карту (рахунок) може бути нарахована будь-яка виплата (переказ).
04 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції з заявою, в якій серед іншого просив зняти арешт із зарплатного банківського рахунку, надавши відповідну довідку АТ КБ «Приватбанк» від 23 лютого 2024 року.
Листом Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 18 березня 2024, ОСОБА_1 відмовлено в частині зняття арешту з банківського рахунку з покликанням на виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з коштів боржника, передбачений ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що арешт коштів боржника ОСОБА_1 , а саме рахунку НОМЕР_2 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк», який використовується для надходження та отримання заробітної плати, суперечить положенням ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», якою серед іншого передбачено граничні розміри відрахувань із заробітної плати та інших доходів боржника.
Таким чином, бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Осадець М.О. щодо нескасування арешту грошових коштів боржника, наявних на рахунку НОМЕР_2 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк», визнано неправомірною, а також зобов`язано державного виконавця Самбірського відділу державної виконавчої служби у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у провадженні якого перебуває виконавче провадження №74106669, зняти арешт з коштів, які знаходяться на вищевказаному рахунку.
Ухвала оскаржена лише в частині визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Осадець М.О. щодо нескасування арешту грошових коштів боржника, наявних на рахунку НОМЕР_2 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк».
Відповідно до ч.1-2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Тому апеляційний суд переглядає ухвалу лише в в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що саме банк мав обов`язок перевірити статус коштів на рахунку боржника та у разі виявлення коштів , на які накладення арешту заборонено , повідомити виконавця і повернути постанову без виконання або з частковим виконанням шляхом накладення арешту на рахунки інші , на котрі цей арешт може поширитися. Оскільки банк цього не здійснив, державний виконавець не вправі знімати арешт за заявою боржника, оскільки це суперечить вимогам ст.59 Закону України «Про виконавче провадження». Стверджує, що виконавець діяв чітко в межах вимог Закону. 
Такі доводи апеляційної скарги, колегія суддів визнає безпідставними та такими, що не спростують висновків суду першої інстанції, виходячи з такого. 
Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України).
Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата – це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
У частині першій статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається: 1) у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, 2) відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, 3) у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника – за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плата як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.
Порядок звернення стягнення на заробітну плату також визначається Законом України «Про виконавче провадження» та розділом Х «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції у відповідності до яких про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону України «Про виконавче провадження»).
При цьому відповідно до пунктів 4, 8 та 9 розділу Х Інструкції контроль за правильним і своєчасним відрахуванням із заробітної плати та інших доходів боржника здійснюється виконавцем за власною ініціативою (пункт 4 розділу Х Інструкції), а за кожною постановою про стягнення підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, з якими боржник перебуває у трудових відносинах, щомісяця та після закінчення строку відповідних виплат або у разі звільнення працівника подається окремий звіт про здійснені відрахування та виплати за встановленою формою встановленою у додатку 9 до Інструкції). Звіт про здійснені відрахування та виплати долучається до матеріалів виконавчого провадження. Зазначений додаток № 9 передбачає період звіту, розмір нарахованої заробітної плати, розмір утриманих податків та інших обов`язкових платежів, відсоток стягнення та утриману суму на погашення боргу за виконавчим провадженням.
Таким чином, законодавство покладає зобов`язання з контролю за виконанням стягнення з доходів боржника як на підприємство, установу, організацію, фізичну особу-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати, та обов`язок направляти виконавцю щомісячні звіти про відрахування з таких доходів, так і на виконавця, який здійснює контроль шляхом отримання таких звітів та їх перевірки з точки зору правильності нарахувань та розміру стягнення. Саме такий звіт надає виконавцю можливість контролю за сумами заробітної плати, які нараховані боржнику за місцем отримання доходів та сумами стягнення, які здійснюються з цього доходу.
Відповідно частини першої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Частинами другою та третьою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, – 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, – 20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.
Тлумачення вказаних норм права визначає, що виконавець має повноваження звернути стягнення на заробітну плату боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення та для виконання рішення про стягнення періодичних платежів, однак у розмірі не більше 20 відсотків за наявності одного виконавчого документа та 50 відсотків заробітної плати за наявності кількох виконавчих документів (зведене виконавче провадження). Таке стягнення здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами – підприємцями, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.
Встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь – яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань.
Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя.
Таким чином, не може бути накладений арешт на кошти, що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується.
Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на цьому рахунку, заборонено законом.
Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (абзац другий частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» ).
Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту з цих коштів згідно з частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».
Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).
Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20).
У цій справі судом встановлено, що 04 березня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління юстиції з заявою, в якій серед іншого просив зняти арешт із зарплатного банківського рахунку, надавши відповідну довідку АТ КБ «Приватбанк» від 23.02.2024.
Листом Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 18.03.2024, ОСОБА_1 відмовлено в частині зняття арешту з банківського рахунку з покликанням на виключний перелік підстав для зняття виконавцем арешту з коштів боржника, передбачений ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».
З урахування наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої про наявність підстав для визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця Шевченківського ВДВС у м.Львові Осадець М.О. щодо не скасування арешту грошових коштів боржника ОСОБА_1 , наявного на рахунку НОМЕР_2 , відкритому у Акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк».
Передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, та за наслідками здійснення контролю за правильністю стягнення на підставі наданих звітів про стягнення, оскільки відповідно до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.
Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків.
Наявність у виконавчому провадженні звітів підприємства, установи, організації, фізичної особи-підприємця, що здійснюють боржнику певні виплати про нарахування доходів та розмір утримань з цього доходу на погашення боргу, надає можливість виконавцю здійснювати не тільки контроль за правильністю такого утримання, а й можливість визначення розмір коштів, які складають дохід боржника, з якого здійснення стягнення неможливе.
Коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника-фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю
не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки зазначених звітів.
Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21).
Отже, звернення стягнення та накладення арешту на заробітну плату понад встановлені Законом розміри заборонено, а якщо він накладений, то підлягає зняттю. Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема й на підставі повідомлення боржника.
Залишення в силі арешту на кошти, які складають заробітну плату, та звернення на них стягнення унеможливлює отримання боржником будь-яких коштів заробітної плати як єдиного джерела доходів та порушує його конституційне право на отримання винагороди за працю.
У статті 10 Конвенції про захист заробітної плати, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року зазначено, що заробітна плата може стати об`єктом арешту або передачі лише у такій формі й у таких межах, які визначено національним законодавством. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.
Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування оскаржуваної ухвали, колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції залишити без задоволення.
Ухвалу Сихівського районного суду міста Львова від 16 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови. 
Повний текст постанови складений 08 травня 2026 року.

Головуючий:   Н.П. Крайник 

Судді:    Я.А. Левик

М.М. Шандра