ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 904/4549/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Чумака Ю. Я. - головуючого, Дроботової Т. Б., Багай Н. О.,
секретар судового засідання - Лелюх Є. П.,
за участю представників:
позивача - Котовича Д. В. (у порядку самопредставництва),
відповідача - Тарана А. М. (у порядку самопредставництва),
розглянув касаційну скаргу Комунального підприємства "Швидкісний трамвай" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 02.12.2025 у справі
за позовом Комунального підприємства "Швидкісний трамвай"
до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області
про визнання укладеним договору.
Короткий зміст і підстави позовних вимог
1. 16.10.2024 Комунальне підприємство "Швидкісний трамвай" (далі - КП "Швидкісний трамвай", Підприємство, балансоутримувач, позивач) звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом (у редакції уточненої позовної заяви від 01.11.2024) до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (далі - ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Управління, орендар, відповідач) про визнання укладеним за рішенням суду договору про плату за користування земельною ділянкою в редакції, наданій Підприємством для розгляду і підписання Управлінню згідно із супровідним листом від 10.05.2024 № 577, а саме у редакції проєкту, викладеного в позовній заяві, посилаючись на положення статей 16, 511 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статей 20, 179 Господарського кодексу України, чинного до 27.08.2025 (далі - ГК України), статті 16 Закону України "Про оренду землі", статей 27, 238 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
2. Позовна заява обґрунтовується тим, що 18.08.2022 між Управлінням комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради (орендодавець), КП "Швидкісний трамвай" (балансоутримувач) та ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області (орендар) було укладено договір оренди нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до комунальної власності Криворізької міської територіальної громади № І-2 (далі - договір оренди від 18.08.2022, договір № І-2), за умовами пункту 3.1 якого до складу орендної плати не входить, зокрема, відшкодування витрат балансоутримувача зі сплати земельного податку, позаяк орендар несе ці витрати на основі окремих договорів, укладених з балансоутримувачем. Водночас підпунктом 6.5.1 пункту 6.5 цього договору передбачено обов`язок балансоутримувача надати орендарю для підписання два примірники договору про відшкодування витрат зі сплати земельного податку, а підпунктами 6.6.1, 6.6.2 пункту 6.6 договору № І-2 - обов`язок орендаря підписати й повернути примірники договорів або подати обґрунтовані зауваження. Позивач у 2022- 2024 роках неодноразово направляв відповідачу проєкти відповідних договорів, однак Управління ухилялося від їх підписання.
Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій
3. Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 31.01.2025 (суддя Мілєва І. В.) позов задовольнив у повному обсязі в зв`язку з обґрунтованістю позовних вимог, оскільки: 
1) на виконання підпункту 6.5.1 пункту 6.5 договору оренди від 18.08.2022 балансоутримувач неодноразово направляв орендарю на підписання проєкти договорів про плату за користування земельною ділянкою, однак, порушуючи підпункти 6.6.1, 6.6.2 пункту 6.6 договору № І-2, відповідач примірники договорів не підписав і будь-яких зауважень чи заперечень щодо сум витрат не надав; 
2) на підставі частини 3 статті 631 ЦК України сторони у пункті 12.1 договору оренди від 18.08.2022 погодили застосування умов цього договору до відносин, які виникли до його укладення, а саме з 01.01.2022, як наслідок, узгодили обов`язок Управління зі сплати орендної плати, витрат на утримання орендованого майна та витрат зі сплати земельного податку з моменту прийняття орендарем нежитлового приміщення у строкове платне користування за актом приймання-передачі, тобто з 01.01.2022. Таким чином, укладаючи договір № І-2, сторони виявили свою волю на укладання договору про відшкодування витрат зі сплати земельного податку за попередній (минулий) період, а саме з 01.01.2022.
4. Центральний апеляційний господарський суд постановою від 02.12.2025 (головуючий - Дармін М. О., судді Кощеєв І. М., Чус О. В.) рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2025 скасував та ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
5. Постанова мотивована посиланням на норми пункту 1 наказу Фонду державного майна України від 05.09.2023 № 1576 "Про затвердження Примірного договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна (у тому числі місць загального користування та прибудинкової території) та надання комунальних послуг орендарю" (далі - ФДМУ, наказ № 1576 відповідно), статей 76, 77, 269, 277 ГПК України, застосовуючи які суд апеляційної інстанції виснував про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі з огляду на те, що зміст договору, визнаного укладеним у редакції позивача за рішенням суду першої інстанції, не відповідає змісту Примірного договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого майна (у тому числі місць загального користування та прибудинкової території) та надання комунальних послуг орендарю (далі - Примірний договір про відшкодування витрат балансоутримувача), а також позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження факту направлення відповідачу на підписання примірника договору у формі, затвердженій наказом ФДМУ № 1576.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
6. Не погоджуючись із постановою суду апеляційної інстанції, КП "Швидкісний трамвай" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить зазначену постанову скасувати повністю, а рішення місцевого господарського суду залишити в силі. 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
7. На обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на неправильне застосування та порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, наголошуючи на тому, що:
1) апеляційний суд не врахував висновку щодо застосування положень статті 187 ГК України у подібних правовідносинах (у контексті того, що визнання укладеним договору є належним способом захисту прав позивача у переддоговірних спорах і неприпустимості відмови у позові із формальних підстав), викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.09.2020 у справі № 916/1423/18;
2) суд апеляційної інстанції не врахував висновків щодо застосування норм статей 6, 627 ЦК України (у контексті дотримання принципів свободи договору та автономії волі його сторін, визначення договору як регулятора відносин сторін), викладених у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.11.2023 у справі № 910/13599/21, від 15.11.2024 у справі № 905/20/23, від 19.12.2025 у справі № 915/222/24 і в постанові судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.09.2024 у справі № 916/1719/22.
Узагальнений виклад позицій інших учасників справи
8. ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області у відзиві на касаційну скаргу просить залишити її без задоволення з мотивів, викладених в оскаржуваній постанові.
Розгляд справи Верховним Судом 
9. Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 13.04.2026 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою КП "Швидкісний трамвай" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 02.12.2025 у справі № 904/4549/24 та призначив розгляд цієї справи у судовому засіданні на 05.05.2026.
Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду ухвалою від 05.05.2026 оголошував перерву в судовому засіданні з розгляду касаційної скарги КП "Швидкісний трамвай" на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 02.12.2025 у справі № 904/4549/24 до 14.05.2026.
Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
10. Із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.10.2019 № НВ-1211012742019 убачається, що земельна ділянка, кадастровий номер 1211000000:06:054:0381, розташована за адресою: Майдан Праці,1, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська обл., 50057, на якій (земельній ділянці) розміщено об`єкт оренди, належить КП "Швидкісний трамвай" на праві постійного користування.
11. 18.08.2022 між Управлінням комунальної власності міста виконкому Криворізької міської ради (орендодавець), КП "Швидкісний трамвай" (балансоутримувач) та ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області (орендар) було укладено договір № І-2, згідно з пунктами 4.1, 6.1, 7.1, 12.1 Змінюваних умов (розділу І) якого об`єктом оренди є нежитлові приміщення загальною площею 435,91 м2 на 4 поверсі адміністративної будівлі за адресою: Майдан Праці, 1, м. Кривий Ріг. Вартість майна станом на 01.03.2022 - 1 390 441,49 грн без податку на додану вартість. Цільове призначення майна - розміщення бюджетної установи. Цей договір набирає чинності з моменту укладення та застосовується до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.01.2022, і діє до 31.12.2026 включно, та визначається відповідно до частини 3 статті 631 ЦК України, але в будь-якому разі до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором. 
Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 2.1, 2.2 Незмінюваних умов (розділу ІІ) договору оренди від 18.08.2022 орендодавець і балансоутримувач передають, а орендар приймає в строкове платне користування майно, зазначене в пункті 4 Змінюваних умов, вартість якого становить суму, визначену в пункті 6 Змінюваних умов. Майно передається в оренду для використання згідно з пунктом 7 Змінюваних умов. Орендар вступає в строкове платне користування майном у день підписання акта приймання-передачі майна. Акт приймання-передачі підписується між орендарем і балансоутримувачем одночасно з підписанням цього договору. Акт приймання-передачі майна в оренду та акт повернення майна з оренди складаються та підписуються представниками балансоутримувача. Передача майна в оренду здійснюється за його страховою вартістю, визначеною в пункті 6.2 Змінюваних умов.
Пунктом 3.1 Незмінюваних умов (розділу ІІ) договору № І-2 передбачено, що орендна плата становить суму, визначену в пункті 9 Змінюваних умов. Нарахування податку на додану вартість на суму орендної плати здійснюється в порядку, визначеному законодавством. До складу орендної плати не входять витрати на утримання орендованого майна (комунальні послуги, послуги з управління об`єктом нерухомості, витрати на утримання прибудинкової території та місць загального користування, вартість послуг з ремонту й технічного обслуговування інженерного обладнання та внутрішньо будинкових мереж, із ремонту будівлі, у тому числі: покрівлі, фасаду, вивезення побутових відходів тощо), а також відшкодування витрат балансоутримувача зі сплати земельного податку. Орендар несе ці витрати на основі окремих договорів, укладених з балансоутримувачем та/або безпосередньо з постачальниками комунальних послуг у порядку, визначеному пунктом 6.5 договору.
За змістом підпункту 6.5.1 пункту 6.5 договору оренди від 18.08.2022 після укладення договору балансоутримувач зобов`язаний надати орендарю для підписання два примірники договору про відшкодування витрат балансоутримувача зі сплати земельного податку, на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю, у разі, якщо такі витрати мають місце.
У підпунктах 6.6.1, 6.6.2 пункту 6.6 договору № І-2 сторони погодили, що орендар зобов`язаний протягом десяти робочих днів з моменту отримання примірників договору про відшкодування витрат балансоутримувача із сплати земельного податку, на утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю підписати й повернути балансоутримувачу примірники договорів; подати балансоутримувачу обґрунтовані зауваження до сум витрат, що підлягають відшкодуванню орендарем за договором.
Згідно з актом прийому-передачі від 01.01.2022 Підприємство передало, а Управління прийняло у строкове платне користування нежитлові приміщення загальною площею 435,91 м2 на 4 поверсі адміністративної будівлі за адресою: Майдан Праці, 1, м. Кривий Ріг.
12. Листами від 09.06.2022, 26.10.2023, 21.11.2023, 11.03.2024, 10.05.2024 КП "Швидкісний трамвай" неодноразово направляло на адресу ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області проєкти договорів про плату за користування земельною ділянкою, які відповідач не підписав. 
Зокрема, ураховуючи фактичне користування Управлінням об`єктом оренди із 01.01.2022, у період підготовки документального оформлення договору оренди Підприємство листом від 09.06.2022 № 464 надало для розгляду та підписання два примірники проєкту договору про відшкодування земельного податку за період із 01.01.2022 по 31.12.2022 (включно).
Листом від 26.07.2022 № 7779-4-0.82-3121/2-22 ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області повідомило КП "Швидкісний трамвай" про те, що питання підписання договору про відшкодування земельного податку буде розглянуто після укладення договору оренди.
13. 02.11.2023 між Підприємством та Управлінням було укладено договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна № 62-Г, що не заперечується сторонами справи, зокрема підтверджується наявним у матеріалах справи листом ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 08.12.2023 № 7779-4-0.61-7395/2-23.
14. Листами від 26.10.2023 № 1304 і від 21.11.2023 № 1401 балансоутримувач направляв орендарю проєкт договору про плату за користування земельною ділянкою за період із 01.01.2023 по 31.12.2023 (включно) для розгляду та підписання.
Листом від 29.11.2023 № 7779-4-0.8-7115/2-23 Управління повідомило Підприємство про те, що: 
1) Управління є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, бюджетною установою і фінансується з Державного бюджету України, а тому Управління у 2023 році повинно здійснювати видатки в межах затверджених кошторисних призначень на 2023 рік; 
2) оплату за користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: Майдан Праці, 1, м. Кривий Ріг, кошторисом ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області на 2023 рік не передбачено; 
3) бюджетний рік добігає кінця, а відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 09.06.2021 № 590 "Про затвердження Порядку виконання повноважень Державною казначейською службою в особливому режимі в умовах воєнного стану" подібна оплата не є першочерговою при здійсненні платежів органами Казначейства.
15. Листом від 11.03.2024 № 302 позивач направив відповідачу проєкт договору про плату за користування земельною ділянкою за період із 01.01.2024 по 31.12.2024 (включно).
Розглянувши зазначений лист, орендар листом від 04.04.2024 № 7779-4-0.82-2070/2-24 поінформував Підприємство про те, що на виконання пункту 6.5 договору оренди від 18.08.2022 КП "Швидкісний трамвай" надіслало до ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області два примірники договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, який (договір) зараз знаходиться на розгляді в Управлінні. Склад та вартість послуг, необхідних балансоутримувачу для утримання орендованого майна, визначено умовами договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, зокрема розділами 1 і 2. Укладання будь-яких інших договорів із балансоутримувачем договором оренди не передбачено.
16. Листом від 10.05.2024 № 577 позивач надав відповідачу проєкт договору про плату за користування земельною ділянкою за такі періоди: із 01.01.2022 по 31.12.2022; із 01.01.2023 по 31.12.2023; із 01.01.2024 по 31.12.2024.
У відповідь листом від 21.06.2024 № 7779-4-0.82-3574/2-24 Управління повідомило балансоутримувача про те, що на виконання пункту 6.5 договору оренди від 18.08.2022 КП "Швидкісний трамвай" надіслало до ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області два примірники договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, який (договір) зараз знаходиться на розгляді в Управлінні. Склад та вартість послуг, необхідних балансоутримувачу для утримання орендованого майна, визначено умовами договору про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна, зокрема розділами 1 і 2. Укладання будь-яких інших договорів із балансоутримувачем договором оренди не передбачено. На сьогодні немає правових підстав для підписання такого договору, у зв`язку з чим Управління повертає два примірники договору непідписаними.
17. Позивач своєчасно подавав до Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області податкові декларації з плати за землю за 2022- 2024 роки та своєчасно і в повному обсязі сплачував земельний податок за земельну ділянку, кадастровий номер 1211000000:06:054:0381, яка належить Підприємству на праві постійного користування.
Позиція Верховного Суду
18. Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наведені в касаційній скарзі доводи, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, подані заперечення, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.
19. В основу оскаржуваної постанови покладено висновок апеляційного суду про те, що зміст договору, визнаного укладеним у редакції позивача за рішенням суду першої інстанції, не відповідає змісту Примірного договору про відшкодування витрат балансоутримувача, а також позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження факту направлення відповідачу на підписання примірника договору у формі, затвердженій наказом ФДМУ № 1576, який набрав чинності з 21.09.2023.
20. Колегія суддів вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на таке.
21. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
22. Розкриваючи зміст засади свободи договору у статтях 6, 627 ЦК України, законодавець визначає, що свобода договору полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів і погодженні умов договору.
Однак, закріпивши принцип свободи договору в ЦК України, законодавець разом із тим передбачив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абзацу 2 частини 3 статті 6 та статті 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства (такий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 10.10.2012 у справі № 6-110цс12).
23. Відповідно до частини 3 статті 179 ГК України укладення господарського договору є обов`язковим для сторін, якщо він заснований на державному замовленні, виконання якого є обов`язком для суб`єкта господарювання у випадках, передбачених законом, або існує пряма вказівка закону щодо обов`язковості укладення договору для певних категорій суб`єктів господарювання чи органів державної влади або органів місцевого самоврядування.
Частиною 4 статті 179 цього Кодексу передбачено, що при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі, зокрема: 
- вільного волевиявлення, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, що не суперечать законодавству; 
- примірного договору, рекомендованого органом управління суб`єктам господарювання для використання при укладенні ними договорів, коли сторони мають право за взаємною згодою змінювати окремі умови, передбачені примірним договором, або доповнювати його зміст; 
- типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови.
24. За змістом статті 181 ГК України господарський договір укладається в порядку, встановленому ЦК України, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
25. Відповідно до частини 3 статті 184 ГК України укладення господарських договорів на основі примірних і типових договорів повинно здійснюватися з додержанням умов, передбачених статтею 179 цього Кодексу, не інакше як шляхом викладення договору у вигляді єдиного документа, оформленого згідно з вимогами статті 181 цього Кодексу та відповідно до правил, встановлених нормативно-правовими актами щодо застосування примірного або типового договору.
26. Згідно з частиною 1 статті 187 ГК України спори, які виникають при укладанні господарських договорів за державним замовленням, або договорів, укладення яких є обов`язковим на підставі закону та в інших випадках, встановлених законом, розглядаються судом. Інші переддоговірні спори можуть бути предметом розгляду суду у разі якщо це передбачено угодою сторін або якщо сторони зобов`язані укласти певний господарський договір на підставі укладеного між ними попереднього договору.
Схожі за змістом правові норми містяться в статтях 648, 649 ЦК України, до яких прямо відсилають положення статті 181 ГК України, чинного на час звернення з цим позовом і ухвалення рішення судом першої інстанції.
Зокрема, відповідно до статті 648 та частини 1 статті 649 ЦК України зміст договору, укладеного на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, обов`язкового для сторін (сторони) договору, має відповідати цьому акту. Особливості укладення договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування встановлюються актами цивільного законодавства. Розбіжності, що виникли між сторонами при укладенні договору на підставі правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування та в інших випадках, встановлених законом, вирішуються судом.
27. Таким чином, виходячи зі змісту положень статей 6, 627, 629, 648, 649 ЦК України та статей 179, 181, 184, 187 ГК України, Верховний Суд зазначає, що, на відміну від типового договору, від змісту якого сторони не можуть відступати, умови примірного договору сторони мають право змінювати або доповнювати, а оскільки чинне законодавство не забороняє укладення окремих договорів як про відшкодування витрат балансоутримувача зі сплати земельного податку, так і щодо утримання орендованого майна та надання комунальних послуг орендарю, то передбачені підпунктом 6.5.1 пункту 6.5 та підпунктами 6.6.1, 6.6.2 пункту 6.6 договору оренди від 18.08.2022 обов`язки орендаря з підписання вказаних договорів або подання ним балансоутримувачу обґрунтованих зауважень стосовно сум витрат, що підлягають відшкодуванню орендарем, відповідають чинному цивільному законодавству, чим у свою чергу спростовуються суперечливі висновки суду апеляційної інстанції про невідповідність договору, визнаного укладеним у редакції позивача за рішенням суду першої інстанції, змісту Примірного договору про відшкодування витрат балансоутримувача, а також про ненадання належних і допустимих доказів на підтвердження факту направлення відповідачу на підписання примірника договору у формі, затвердженій наказом ФДМУ № 1576, який набрав чинності з 21.09.2023.
Адже такі висновки апеляційного суду фактично ґрунтуються на помилковому ототожненні змісту примірного та типового договорів, правове регулювання яких є різним (абзаци 3 і 4 частини 4 статті 179 ГК України відповідно). 
28. Крім того, судом першої інстанції достовірно встановлено та судом апеляційної інстанції не спростовано той факт, що позивач неодноразово (листами від 26.10.2023, від 21.11.2023, від 11.03.2024, від 10.05.2024), тобто уже навіть після укладення договору оренди від 18.08.2022, направляв відповідачу проєкти договорів про відшкодування витрат балансоутримувача зі сплати земельного податку, які (договори) відповідач усупереч вимогам підпунктів 6.6.1, 6.6.2 пункту 6.6 договору оренди від 18.08.2022 не підписав, не надавши при цьому будь-яких зауважень чи заперечень щодо сум витрат, що підлягають відшкодуванню балансоутримувачу.
29. Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
30. Відповідно до підпункту "в" пункту 3 частини 1 статті 282 ГПК України у мотивувальній частині постанови суду апеляційної інстанції мають бути зазначені мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу.
31. Згідно з частиною 4 статті 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
32. Колегія суддів погоджується з доводами скаржника про неврахування апеляційним судом як висновку щодо застосування положень статті 187 ГК України у подібних правовідносинах (у контексті того, що визнання укладеним договору є належним способом захисту прав позивача у переддоговірних спорах і неприпустимості відмови у позові із формальних підстав), викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.09.2020 у справі № 916/1423/18, так і загальних висновків щодо застосування норм статей 6, 627 ЦК України (у контексті дотримання принципів свободи договору та автономії волі його сторін, визначення договору як регулятора відносин сторін), викладених у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.11.2023 у справі № 910/13599/21, від 15.11.2024 у справі № 905/20/23, від 19.12.2025 у справі № 915/222/24 та в постанові судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.09.2024 у справі № 916/1719/22, з огляду на таке.
33. У пунктах 34, 44 постанови від 18.09.2020 у справі № 916/1423/18 (предмет позову балансоутримувача - зобов`язання орендаря укласти договір про відшкодування експлуатаційних витрат (водопостачання, водовідведення та теплопостачання) у редакції, викладеній у позовній заяві), тобто зі спору, що виник із подібних правовідносин, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не погодилася з висновками апеляційного суду про те, що позовна вимога, сформульована позивачем із застосуванням словосполучення "про зобов`язання укласти договір про відшкодування експлуатаційних витрат (водопостачання, водовідведення та теплопостачання) у певній редакції", яка була зазначена позивачем у резолютивній частині його позовної заяви, є неналежним способом захисту позивачем свого цивільного права на укладення такого договору в судовому порядку у запропонованій ним редакції, як така, що не відповідає загальному поняттю способів захисту, визначених статтею 16 ЦК України. Отже, якщо позивач просить суд зобов`язати відповідача укласти договір у поданій ним редакції з посиланням на статтю 187 ГК України, то це означає звернення позивача про вступ у певні правовідносини - про визнання укладеним за рішенням суду договору в редакції, наданій позивачем, що відповідає вимогам частини 2 статті 16 ЦК України та частини 2 статті 20 ГК України та не вимагає зміни способу захисту цивільного права позивача відповідно до статті 5 ГПК України.
34. У свою чергу, в пунктах 8.34, 8.45 постанови від 15.11.2024 у справі № 905/20/23 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду виснувала про таке: 
1) одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який закріплений статтями 3 та 627 ЦК України. Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов`язки учасників;
2) отже, правова природа договору не залежить від його назви, а визначається з огляду на зміст, а тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору фактичним правовідносинам суд повинен надати правову оцінку його предмету, умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків, з`ясувати фактичний характер спірних правовідносин, які склалися між сторонами, з`ясувати дійсні наміри сторін спору при укладенні договору щодо визначення умов виконання зобов`язань обома сторонами цього договору наслідків, застосувати відповідні норми права.
Схожий усталений правовий висновок сформульовано у пункті 7.38 постанови судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.09.2024 у справі № 916/1719/22, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 522/14890/16-ц, у постанові Верховного Суду України від 07.09.2016 у справі № 6-1026цс16 та в постановах Верховного Суду від 02.02.2022 у справі № 927/1099/22, від 15.06.2018 у справі № 916/933/17, від 15.05.2018 у справі № 906/854/17. 
35. Водночас у пунктах 8.30, 8.31 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі № 915/222/24 викладено такі висновки щодо застосування норм статей 6, 627 ЦК України:
"8.30. Отже, одним із ключових елементів цивільного права є автономія волі учасників цивільних відносин. Законодавець передбачив, що сторони мають право врегулювати у договорі, передбаченому актами цивільного законодавства, свої відносини, не врегульовані цими актами. Сторони можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, але не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в них прямо вказано про це, а також у разі якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами (частини друга та третя статті 6 ЦК України).
8.31. Як зазначив Верховний Суд у постанові від 11.01.2024 у справі № 916/1247/23, особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки".
Ураховуючи цей правовий висновок, колегія суддів звертає увагу на те, що, на відміну від пункту 1.2 Примірного договору про відшкодування витрат балансоутримувача, затвердженого наказом ФДМУ № 1576, попередній Примірний договір про відшкодування витрат балансоутримувача на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг орендарю, який було затверджено наказом ФДМУ від 23.08.2000 № 1774 (втратив чинність із 21.09.2023), тобто був чинним на час укладення договору оренди від 18.08.2022, узагалі не містив умов щодо відшкодування витрат балансоутримувача зі сплати земельного податку, обмежуючись покладенням на орендаря обов`язку з компенсації витрат щодо обслуговування, експлуатації та ремонту орендованого майна, утримання прибудинкової території, спожитих комунальних послуг, а також відшкодування збитків від пошкодження елементів будівлі.
36. Наведеним додатково підтверджується можливість укладення між балансоутримувачем і орендарем окремих договорів про відшкодування витрат балансоутримувача зі сплати земельного податку та на утримання орендованого майна і надання комунальних послуг орендарю, як це передбачено підпунктом 6.5.1 пункту 6.5 договору оренди від 18.08.2022.
37. Разом із тим у пункті 7.6 постанови від 03.11.2023 у справі № 910/13599/21 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду виснувала про те, що особам надається право вибору: використати вже існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на свій розсуд. Відтак, цивільний (господарський) договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі сторін щодо врегулювання їхніх правовідносин на власний розсуд (у межах, встановлених законом), тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін договору, регулятором їх відносин. Приписи частин 2 та 3 статті 6 та статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства і договором.
Аналогічний висновок сформульовано у пунктах 7.7, 7.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 у справі № 910/12876/19. 
38. Ураховуючи в сукупності правові висновки, викладені у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.09.2020 у справі № 916/1423/18, від 03.11.2023 у справі № 910/13599/21, від 15.11.2024 у справі № 905/20/23, від 19.12.2025 у справі № 915/222/24 та в постанові судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.09.2024 у справі № 916/1719/22, Верховний Суд наголошує на тому, що, порушуючи положення статей 86, 236, 269, 282 ГПК України, суд апеляційної інстанції жодним чином не відхилив і не спростував покладений в основу первісного рішення правильний висновок суду першої інстанції про те, що на підставі частини 3 статті 631 ЦК України сторони у пункті 12.1 договору оренди від 18.08.2022 погодили застосування умов цього договору до відносин, які виникли до його укладення, а саме з 01.01.2022, як наслідок, узгодили обов`язок Управління зі сплати орендної плати, витрат на утримання орендованого майна та витрат зі сплати земельного податку з моменту прийняття орендарем нежитлового приміщення у строкове платне користування за актом приймання-передачі, тобто з 01.01.2022. 
Таким чином, укладаючи договір № І-2, сторони виявили свою волю на укладання договору про відшкодування витрат зі сплати земельного податку за попередній (минулий) період, а саме з 01.01.2022.
39. За таких обставин суд першої інстанції цілком обґрунтовано задовольнив позовну вимогу про визнання укладеним за рішенням суду договору про плату за користування земельною ділянкою в редакції проєкту, викладеного в уточненій позовній заяві від 01.11.2024.
40. Таким чином, Верховний Суд погоджується з доводами скаржника про те, що в порушення положень статей 86, 236, 269, 282 ГПК України суд апеляційної інстанції не спростував правильний висновок суду першої інстанції про задоволення позову повністю.
41. Отже, скаржник належним чином обґрунтував наявність підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, оскільки апеляційний суд помилково не врахував правових висновків, викладених у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.09.2020 у справі № 916/1423/18, від 03.11.2023 у справі № 910/13599/21 від 15.11.2024 у справі № 905/20/23, від 19.12.2025 у справі № 915/222/24 та в постанові судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.09.2024 у справі № 916/1719/22, як наслідок, висновок суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову є таким, що не ґрунтується на вимогах законодавства та дослідженні усіх обставин і зібраних у справі доказів та доводів учасників справи.
42. Із наведених раніше мотивів Верховний Суд відхиляє необґрунтовані доводи відповідача, викладені у відзиві на касаційну скаргу.
43. У зв`язку з викладеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржувану постанову - скасувати, а законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції про задоволення позову - залишити в силі.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
44. Відповідно до частин 1, 2, 4, 5 статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
45. Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, місцевий господарський суд, на відміну від апеляційного суду, дійшов правильного висновку про задоволення позову повністю у зв`язку з його обґрунтованістю.
46. Згідно зі статтею 312 ГПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
47. Зважаючи на те, що висновок суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову не відповідає положенням статей 86, 236, 269, 282 ГПК України щодо всебічного, повного, об`єктивного і безпосереднього розгляду всіх обставин справи в їх сукупності, а наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, отримала підтвердження під час касаційного провадження, то колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити, оскаржувану постанову - скасувати, а законне та обґрунтоване рішення місцевого господарського суду - залишити в силі.
Розподіл судових витрат
48. З огляду на те, що касаційна скарга підлягає задоволенню шляхом скасування постанови апеляційного суду та залишення в силі рішення суду першої інстанції, яким було задоволено одну позовну вимогу немайнового характеру, Верховний Суд, керуючись правилами розподілу судових витрат, передбаченими статтею 129 ГПК України, вбачає підстави для здійснення розподілу судових витрат у виді судового збору в сумі 4884,80 грн (3028х2х0,8), сплаченій позивачем за подання касаційної скарги, шляхом покладання на відповідача обов`язку з відшкодування витрат скаржника в зазначеній сумі, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 312, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Комунального підприємства "Швидкісний трамвай" задовольнити.
Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 02.12.2025 у справі № 904/4549/24 скасувати.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 31.01.2025 у справі № 904/4549/24 залишити в силі.
Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області на користь Комунального підприємства "Швидкісний трамвай" 4844 (чотири тисячі вісімсот сорок чотири) грн 80 коп. витрат зі сплати судового збору, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Наказ доручити видати Господарському суду Дніпропетровської області.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Ю. Я. Чумак

Судді Т. Б. Дроботова 

Н. О. Багай