ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/9466/25 Головуючий у 1 інстанції: Дубіна М.М.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.
Суддів Аліменка В.О.
Ключковича В.Ю.
За участю секретаря Керімова К.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» від 21.05.2025 № ЦО-13125, яким скасовано йому ІІІ групу інвалідності.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року у задоволенні позову відмовлено. 
Не погодившись із рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про правомірність проведення перевірки обґрунтованості встановлення йому інвалідності. Вказує, що рішення РНБО від 22.10.2024 та постанова ДБР від 31.01.2025 не стосуються позивача, а суд не навів мотивів, з яких дійшов протилежного висновку. Зазначає, що підставою для проведення перевірки відповідно до пункту 51 Порядку №1338 можуть бути виключно визначені законом документи, тоді як у спірному рішенні зазначено лист №01-07/1277 від 11.03.2025, який не є процесуальним рішенням слідчого, прокурора чи слідчого судді та не може бути підставою для проведення такої перевірки. Також, апелянт вказує, що відповідач не надав документів, які слугували підставою для проведення перевірки та прийняття спірного рішення. Крім того, зазначає, що матеріали справи не містять доказів проведення повного медичного обстеження та необхідних досліджень, а оскаржуване рішення не містить належного обґрунтування висновків щодо відсутності підстав для встановлення інвалідності. Наголошує, що суд першої інстанції не врахував гарантії збереження статусу особи з інвалідністю, передбачені Постановою Кабінету Міністрів України №1338, та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.
14 березня 2026 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення у справі.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2026 року витребувано у Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» належним чином оформлені докази, на підставі яких ініційовано перевірку обґрунтованості рішення МСЕК №1132/5 від 15.11.2023, а саме, «Лист №01-07/1277 від 11.03.2025». Встановлено строк для подання витребуваних доказів до 15 квітня 2026 року.
31 березня 2026 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» надійшла заява про виконання ухвали суду.
14 квітня 2026 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення у справі.
До Шостого апеляційного адміністративного суду від представника ОСОБА_1 - Маслак Марії Станіславівни надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами суду засобами відеоконференцзв`язку системи «Електронний суд».
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року клопотання представника ОСОБА_1 - Маслак Марії Станіславівни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції - задоволено.
20 квітня 2026 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшла заява про приєднання документів до матеріалів справи.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2026 року витребувано у Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» належним чином оформлені докази, на підставі яких ініційовано перевірку обґрунтованості рішення МСЕК №1132/5 від 15.11.2023, зокрема, постанови слідчого, прокурора, ухвали слідчого судді стосовно особи, зазначеної у постанові слідчого, прокурора або ухвалі слідчого судді, на які містить посилання рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи за результатами перевірки обґрунтованості рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або рішення медико-соціальної експертної комісії від 21.05.2025 № ЦО-13125 про скасування ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності.
14 травня 2026 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від відповідача - Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» надійшла заява про виконання ухвали суду.
29 травня 2026 року до Шостого апеляційного адміністративного суду від позивача - ОСОБА_1 надійшли додаткові пояснення у справі.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Чернігівською спеціалізованою кардіологічною міжрайонною МСЕК встановлено ОСОБА_1 строком до 01.08.2021 II групу інвалідності, причина інвалідності - загальне захворювання, що підтверджується довідкою від 21.07.2021 №678453.
Згідно із довідкою Чернігівської спеціалізованої кардіологічної міжрайонної МСЕК від 15.09.2021 №373554, ОСОБА_1 встановлено строком до 01.10.2022 III групу інвалідності, причина інвалідності - загальне захворювання.
Відповідно до довідки Чернігівської спеціалізованої кардіологічної міжрайонної МСЕК від 14.10.2022 №145530, ОСОБА_1 встановлено строком до 01.11.2023 III групу інвалідності, причина інвалідності - загальне захворювання.
Згідно із довідкою Чернігівської спеціалізованої кардіологічної міжрайонної МСЕК від 15.11.2023 №469875, ОСОБА_1 встановлено строком до 01.12.2024 III групу інвалідності, причина інвалідності - загальне захворювання.
У відповідності до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 23.01.2025 №162/25/107/В, ОСОБА_1 встановлено строком до 01.02.2028 III групу інвалідності, причина інвалідності - загальне захворювання.
Згідно повідомлення голови Центру оцінювання функціонального стану особи від 10.04.2025 №1415/03-19, ОСОБА_1 було запрошено до клініки Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» для проведення додаткового стаціонарного обстеження, термін прибуття до 16.05.2025.
У період з 13.05.2025 по 16.05.2025 ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні в Державній установі «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», що підтверджується довідкою від 16.05.2025 № 391 та випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 2199.
Рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи за результатами перевірки обґрунтованості рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або рішення медико-соціальної експертної комісії Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» від 21.05.2025 № ЦО-13125, ОСОБА_1 скасовано ІІІ групу інвалідності.
Не погоджуючись з вищевказаним рішенням про скасування інвалідності, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, який визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість інвалідам вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними здібностями і інтересами, є Закон України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» від 21 березня 1991 року №875-ХІІ (далі - Закон №875-ХІІ).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №875-ХІІ, особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Згідно зі статтею 3 Закону №875-ХІІ, інвалідність визначається шляхом експертного обстеження органами медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
На підставі частини другої статті 6 Закону №875-ХІІ, громадянин має право оскаржувати рішення органів медико-соціальної експертизи про визнання чи невизнання його особою з інвалідністю в адміністративному порядку відповідно до Закону №2073-IX та/або в судовому порядку.
Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я організму, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначає Закон України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» від 06 жовтня 2015 року №2961-IV (далі - Закон №2961-IV).
За визначенням, наведеним в абзацах 4, 8 частини першої статті 1 Закону №2961-IV, інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.
Медико-соціальна експертиза - встановлення ступеня стійкого обмеження життєдіяльності, групи інвалідності, причини і часу їх настання, а також доопрацювання та затвердження індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (дитини з інвалідністю) в рамках стратегії компенсації на основі індивідуального реабілітаційного плану (за наявності) та комплексного реабілітаційного обстеження особи з обмеженням життєдіяльності.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан з 24.02.2022. В подальшому, строк дії воєнного стану продовжений та триває станом на час розгляду справи.
Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 30.08.2023 «Про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», уведеним в дію Указом Президента України від 12.09.2023 №576/2023, зокрема, визначено Кабінету Міністрів України забезпечити у тримісячний строк провести перевірку обґрунтованості рішень медико-соціальних експертних комісій та військово-лікарських комісій щодо встановлення інвалідності, визнання непридатності до військової служби, прийнятих у період дії правового режиму воєнного стану в Україні (тобто з 24.02.2022).
У разі виявлення фактів необґрунтованого прийняття таких рішень визначено ініціювати їх перегляд у встановленому порядку та інформувати за наявності підстав відповідні правоохоронні органи.
Так, рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 22.10.2024 «Щодо протидії корупційним та іншим правопорушенням під час встановлення інвалідності посадовим особам державних органів» (далі - Рішення РНБО від 22.10.2024), що введено в дію Указом Президента України від 22.10.2024 №732/2024, вирішено рекомендувати Офісу Генерального прокурора, Службі безпеки України, Державному бюро розслідувань, Національній поліції України, Національному антикорупційному бюро України прозвітувати у місячний строк про вжиті заходи реагування щодо виявлення, розслідування та протидії корупційним й іншим кримінальним правопорушенням під час встановлення інвалідності посадовим особам державних органів. За результатами проведеної роботи запропонувати відповідні кадрові та організаційні рішення.
Підпунктом «б» пункту 2 Рішення РНБО від 22.10.2024 вирішено Кабінету Міністрів України забезпечити утворення Міністерством охорони здоров`я України разом з Державним бюро розслідування, Службою безпеки України, Національною поліцією України, обласними, Київською міською військовими адміністраціями у тижневий строк робочих груп із перевірки рішень медико-соціальних експертних комісій щодо встановлення інвалідності посадовим особам відповідних державних органів.
На виконання Рішення РНБО, Кабінет Міністрів України прийняв постанови «Про внесення зміни до пункту 4 Положення про медико-соціальну експертизу» від 25 жовтня 2024 року №1207 та «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317» від 08 листопада 2024 року №1276, якими вніс зміни до постанови Кабінету Міністрів України «Питання медико-соціальної експертизи» від 03 грудня 2009 року №1317.
Згідно з пунктом 4 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317 (далі - Положення №1317), з урахуванням змін, внесених зазначеними вище постановами КМУ України, МОЗ утворює Центральну медико-соціальну експертну комісію МОЗ, визначає її голову та заступника голови. За рішенням МОЗ права та обов`язки Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ можуть бути покладені на підприємство, установу або організацію, що належить до сфери управління МОЗ та має ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики. Документи, оформлені Центральною медико-соціальною експертною комісією МОЗ, підписуються її головою або заступником голови (у разі відсутності голови) та засвідчуються штампом Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 26.10.2024 року № 1809 «Про покладання прав та обов`язків Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ» на Державну установу «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» було покладено права та обов`язки Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ з дати підписання цього наказу.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 26.10.2024 № 1809 було затверджено Положення про Центральну медико-соціальну експертну комісію Міністерства охорони здоров`я України (далі - Положення №1809).
Пунктом 8 Положення №1809 встановлено, що Комісія проводить перевірку, зокрема й за запитами правоохоронних органів, обґрунтованості рішень, прийнятих обласними, Київською та Севастопольською центральними міськими комісіями, і в разі необхідності скасовує їх.
Абзацом 10 пункту 13 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2024 року № 1276, встановлено, що Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ на виконання постанови слідчого, прокурора, ухвали слідчого судді або за запитом правоохоронних органів/органів спеціального призначення з правоохоронними функціями відповідно до абзацу четвертого пункту 13 цього Положення проводить перевірку обґрунтованості рішень та/або переогляд шляхом проведення медико-соціальної експертизи стосовно відповідної особи, зазначеної у запиті, постанові слідчого, прокурора, ухвалі слідчого судді, і приймає відповідні рішення. Медико-соціальна експертиза проводиться на підставі медичних документів, сформованих за результатами повного медичного обстеження та проведених необхідних досліджень на базі державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" або Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю навчально-наукового лікувального комплексу Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова. За результатом переогляду Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ приймає рішення щодо скасування, підтвердження, зміни попереднього висновку або формування нового висновку. У разі відмови особи, зазначеної у запиті, постанові слідчого, прокурора, ухвалі слідчого судді, від повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень та/або неприбуття такої особи, крім випадків наявності виключних підстав, до державної установи "Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України" або Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю навчально-наукового лікувального комплексу Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова приймається рішення про скасування попереднього рішення комісії. Виключними підставами для перенесення строку проведення повного медичного обстеження є відрядження, тимчасова непрацездатність або мобілізація до Збройних Сил.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 оскаржує рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи за результатами перевірки обґрунтованості рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або рішення медико-соціальної експертної комісії Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» від 21.05.2025 № ЦО-13125, яким йому скасовано ІІІ групи інвалідності (а.с. 21).
Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 17 березня 2020 року у справі №240/7133/19, від 25 вересня 2018 року у справі №804/800/16 та від 26 вересня 2018 року у справі №817/820/16, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку МСЕК, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суд вправі перевірити законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку на підставі приписів законодавчих актів про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.
Отже, предметом судового контролю у цій справі є перевірка дотримання відповідачем порядку ухвалення оскаржуваного рішення.
Межі дискреційних повноважень органу вищого рівня при перевірці рішень нижчестоящих комісій зумовлені обов`язком дотримання принципів адміністративної процедури. Судовий контроль у таких правовідносинах має здійснюватися за наступним алгоритмом перевірки: наявності законодавчо визначених підстав для проведення перевірки; належної мотивованості акта, що скасовує попереднє рішення (викладення конкретних медичних та юридичних невідповідностей); дотримання балансу між суспільним інтересом (боротьба з правопорушеннями) та приватним інтересом особи на стабільність її правового статусу.
Отже, у спорах цієї категорії адміністративний суд не підміняє собою спеціалізований медичний орган та не здійснює самостійну медичну оцінку стану здоров`я особи, наявності чи відсутності медичних критеріїв для встановлення відповідної групи інвалідності.
Водночас, це не виключає обов`язку суду перевірити, чи було рішення суб`єкта владних повноважень прийняте з дотриманням визначеної законом процедури, чи існували належні правові та фактичні підстави для ініціювання відповідної перевірки, чи було таке рішення належним чином мотивоване.
Таким чином, у межах даної справи вирішальним є не встановлення судом наявності чи відсутності у ОСОБА_1 медичних показників для визначення III групи інвалідності, а перевірка того, чи мав відповідач передбачені законом підстави для проведення перевірки обґрунтованості рішення медико-соціальної експертної комісії та чи дотримався він процедури прийняття рішення від 21.05.2025 № ЦО-13125.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для проведення перевірки обґрунтованості рішення щодо встановлення позивачу групи інвалідності та винесення оскаржуваного рішення про скасування ІІІ групи інвалідності стало виконання рішення Ради національної безпеки і оборони України від 22.10.2024, та на підставі постанови ДБР від 31.01.2025, згідно з яким, ЦМСЕК МОЗ України зобов`язано провести перевірку обґрунтованості рішення щодо встановлення відповідної групи інвалідності ряду осіб, шляхом проведення медико-соціальної експертизи згідно з нормами Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 № 1317, в редакції Постанови Кабінету Міністрів України від 08.11.2024 №1276.
Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що проведення перевірки обґрунтованості встановлення позивачу інвалідності здійснювалося на виконання рішення Ради національної безпеки і оборони України від 22.10.2024 «Щодо протидії корупційним та іншим правопорушенням під час встановлення інвалідності посадовим особам державних органів», введеного в дію Указом Президента України від 22.10.2024 №732/2024.
Так, зі змісту вказаного рішення РНБО вбачається, що його прийняття було зумовлено необхідністю перевірки обґрунтованості встановлення інвалідності саме посадовим особам державних органів та виявлення можливих корупційних та інших правопорушень під час прийняття відповідних рішень медико-соціальними експертними комісіями.
Зокрема, підпунктом «б» пункту 2 зазначеного рішення РНБО Кабінету Міністрів України рекомендовано забезпечити утворення робочих груп із перевірки рішень медико-соціальних експертних комісій щодо встановлення інвалідності посадовим особам відповідних державних органів.
Отже, із системного аналізу положень зазначеного рішення вбачається, що воно стосується виключно осіб, які займають або займали посади у державних органах та мають статус посадових осіб таких органів.
Разом із тим, відповідно до відповіді Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» від 18.05.2026 №9/23Азвих на адвокатський запит, під час трудової діяльності у зазначеній установі ОСОБА_1 виконував обов`язки завідуючого лазні, пральні.
При цьому, будь-яких доказів того, що вказана посада належала до посад державної служби, передбачала здійснення організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій від імені держави або надавала особі статус посадової особи державного органу, матеріали справи не містять.
Відповідачем також не надано жодних доказів на підтвердження того, що позивач належить до кола осіб, щодо яких рішенням РНБО від 22.10.2024 передбачалося проведення відповідних перевірок.
Беручи до уваги викладене, посилання суду першої інстанції на рішення Ради національної безпеки і оборони України від 22.10.2024, як на одну з підстав проведення перевірки обґрунтованості встановлення позивачу інвалідності, є необґрунтованим, оскільки матеріалами справи не підтверджено, що позивач належить до кола осіб, на яких поширюється дія зазначеного рішення. Відтак, саме по собі рішення РНБО від 22.10.2024 не могло бути належною правовою підставою для ініціювання перевірки щодо ОСОБА_1 .
Крім того, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що перевірка була проведена на підставі постанови старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань від 31.01.2025.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення від 21.05.2025 № ЦО-13125, у пункті 6.1 «Підстави для ініціювання перевірки обґрунтованості рішення, що підлягає перевірці» зазначено: «постанова слідчого, прокурора, ухвала слідчого судді стосовно особи, зазначеної у постанові слідчого, прокурора або ухвалі слідчого судді».
У пункті 6.2 «Реквізити документів, на підставі яких ініційовано перевірку обґрунтованості рішення, що підлягає перевірці» оскаржуваного рішення від 21.05.2025 № ЦО-13125 зазначено «Лист №01-07/1277 від 11.03.2025».
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2026 року витребувано у Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» належним чином оформлені докази, на підставі яких ініційовано перевірку обґрунтованості рішення МСЕК №1132/5 від 15.11.2023, а саме, «Лист №01-07/1277 від 11.03.2025».
Від Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» надійшла заява про виконання ухвали суду, до якої долучено лист Управління охорони здоров`я Чернігівської обласної державної адміністрації №01-07/1277 від 11.03.2025.
Таким чином, зі змісту самого оскаржуваного рішення вбачається, що відповідачем, як правову підставу проведення перевірки, визначено постанову слідчого, прокурора або ухвалу слідчого судді, водночас, документом, реквізити якого безпосередньо зазначені як підстава для ініціювання такої перевірки, є лист Управління охорони здоров`я Чернігівської обласної державної адміністрації №01-07/1277 від 11.03.2025.
Відповідно до пункту 51 Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 №1338, перевірка обґрунтованості рішень, прийнятих під час оцінювання та/або прийнятих медико-соціальними експертними комісіями, проводиться за наявності визначених цим пунктом підстав, зокрема, на виконання постанови слідчого, прокурора, ухвали слідчого судді стосовно особи, зазначеної у постанові слідчого, прокурора або ухвалі слідчого судді.
Разом з тим, колегія суддів наголошує, що лист Управління охорони здоров`я Чернігівської обласної державної адміністрації №01-07/1277 від 11.03.2025 не є постановою слідчого, постановою прокурора чи ухвалою слідчого судді, а відтак, не належить до документів, прямо передбачених пунктом 51 Порядку №1338, як підстава для проведення перевірки обґрунтованості рішення МСЕК.
Отже, зазначення такого листа у реквізитах документа, на підставі якого ініційовано перевірку, саме по собі не підтверджує наявності у відповідача належної правової підстави для проведення перевірки щодо позивача.
Крім того, колегією суддів установлено, що зі змісту наданого відповідачем листа Управління охорони здоров`я Чернігівської обласної державної адміністрації №01-07/1277 від 11.03.2025 вбачається, що він стосується ОСОБА_2 .
Водночас, будь-які відомості щодо ОСОБА_1 , рішення медико-соціальної експертної комісії про встановлення йому інвалідності чи необхідності проведення перевірки обґрунтованості такого рішення у вказаному листі №01-07/1277 від 11.03.2025 відсутні.
Беручи до уваги викладене, колегія суддів дійшла висновку, що зазначення у пункті 6.2 оскаржуваного рішення від 21.05.2025 №ЦО-13125 реквізитів листа Управління охорони здоров`я Чернігівської обласної державної адміністрації №01-07/1277 від 11.03.2025 не підтверджує наявності передбаченої законом підстави для проведення перевірки обґрунтованості рішення МСЕК щодо ОСОБА_1 .
Таким чином, відповідачем не доведено існування жодного документа, передбаченого пунктом 51 Порядку №1338, який би стосувався саме ОСОБА_1 та був підставою для проведення перевірки.
Крім того, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що перевірка була проведена на підставі постанови старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань від 31.01.2025, оскільки реквізити вказаної постанови в оскаржуваному рішенні №ЦО-13125 відсутні, а тому така обставина не може бути покладена в основу оцінки правомірності спірного рішення.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не доведено наявності передбачених законом підстав для проведення перевірки обґрунтованості рішення МСЕК щодо ОСОБА_1 , а тому рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи від 21.05.2025 №ЦО-13125 прийнято з порушенням вимог пункту 51 Порядку №1338, що є самостійною та достатньою підставою для визнання його протиправним та скасування.
Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити наступне.
Положення ч.ч. 1-2 ст. 134 КАС України визначають, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI (далі - Закон №5076-VI).
У відповідності до частини 1 статті 26 Закону №5076-VI, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги; документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер; доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Пунктом 9 частини 1 статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI, видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
В силу вимог ч. 3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Положеннями частини 7 статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем до матеріалів справи надано договір про надання правової допомоги №35 від 31.07.2025, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Маслак М.С., відповідно до умов якого адвокат зобов`язалася здійснювати представництво інтересів клієнта, складати процесуальні документи та надавати інші види правничої допомоги, пов`язані із захистом прав та інтересів позивача у даному спорі.
На підтвердження обсягу виконаних адвокатом робіт до матеріалів справи також долучено акт приймання-передачі наданих послуг №1 від 14.08.2025 до договору про надання правової допомоги №35 від 31.07.2025, відповідно до якого адвокатом надано послуги зі складання та подання позовної заяви до Чернігівського окружного адміністративного суду у даній справі вартістю 3000,00 грн.
Крім того, матеріали справи містять акт приймання-передачі наданих послуг №2 від 10.12.2025 до договору про надання правової допомоги №35 від 31.07.2025, згідно з яким адвокатом надано послуги зі складання та подання апеляційної скарги до Шостого апеляційного адміністративного суду у даній справі вартістю 3000,00 грн.
Оплата наданих послуг правничої допомоги підтверджується квитанціями до прибуткового касового ордера від 17.08.2025 на суму 3000,00 грн. та від 19.12.2025 на суму 3000,00 грн.
Колегія суддів зазначає, що надані позивачем договір про надання правової допомоги, акти приймання-передачі наданих послуг та платіжні документи у своїй сукупності підтверджують факт надання адвокатом правничої допомоги, обсяг виконаних робіт, їх вартість, а також фактичне понесення позивачем відповідних витрат.
Слід зазначити, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів вважає, що заявлені до відшкодування позивачем витрати на правничу допомогу в загальному розмірі 6000,00 грн. є обґрунтованими та співмірними складності справи та фактичному об`єму виконаної роботи.
Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі №826/841/17, згідно якої, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення, понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.
Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Суд апеляційної інстанції, також, враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення адміністративного позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Щодо розміру судового збору, слід зазначити наступне.
Матеріали справи свідчать, що позивачем заявлено одну позовну вимогу немайнового характеру, а саме, про визнання протиправним та скасування рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 21.05.2025 № ЦО-13125.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції на момент звернення до суду з адміністративним позовом), за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою судовий збір справляється в 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2025 року складав 3028 грн. 00 коп.
Таким чином, за подання даного адміністративного позову судовий збір підлягав сплаті у розмірі 1211,20 грн (3028 грн Ч 0,4).
Згідно з п.п.2 п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до адміністративного суду апеляційної скарги на рішення суду, судовий збір справляється у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.
Отже, за подання апеляційної скарги у даній справі судовий збір підлягав сплаті у розмірі 1816,80 грн (1211,20 грн Ч 150%).
Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду першої інстанції позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що відповідає вимогам пункту 3 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».
Водночас, за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3028,00 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи квитанцією.
Оскільки належний до сплати розмір судового збору за подання апеляційної скарги становив 1816,80 грн, саме ця сума є судовими витратами, понесеними відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», та підлягає розподілу між сторонами.
Таким чином, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1211,20 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 1816,80 грн, всього - 3028,00 грн.
Надмірно сплачена сума судового збору не відноситься до судових витрат, що підлягають стягненню з відповідача та може бути повернута платнику в порядку, встановленому законодавством.
Керуючись ст. ст. 195, 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 13 листопада 2025 року скасувати та прийняти нове рішення.
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи за результатами перевірки обґрунтованості рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або рішення медико-соціальної експертної комісії Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» від 21.05.2025 № ЦО-13125 про скасування ОСОБА_1 ІІІ групи інвалідності.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» (49027, м. Дніпро, пров. Феодосія Макаревського, 1-А, код ЄДРПОУ 03191673) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України. 

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р. 

Судді Аліменко В.О.

Ключкович В.Ю.

Повне судове рішення складено 10.06.2026 р.