ЄУН 193/624/26 
Провадження № 3/193/197/26 

П О С Т А Н О В А
іменем України
15 травня 2026 року сел. Софіївка

Суддя Софіївського районного суду Дніпропетровської області Кравченко Н.О., за участі секретаря судового засідання Ратушної В.В., захисника Хараїм О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу про адміністративне правопорушення, яка надійшла від ППП в місті Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області відносно: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП не відомо,
про притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:
22 квітня 2026 року до Софіївського районного суду Дніпропетровської області надійшли матеріали справи про адміністративне правопорушення складені стосовно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Так, 10.04.2026 о 09:46 год в Дніпропетровській області Криворізький район, с-ще Софіївка по вул.Степова особа ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував транспортним засобом електроцикл Corso Vin НОМЕР_1 з об`ємом двигуна 1200вт, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння проводився в установленому Законом порядку на місці зупинки ТЗ за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест 6820 AR НЕ-0216. Результат огляду позитивний та склав 0.39 проміле. З результатом огляду гр. ОСОБА_1 згоден. Бк 475364,475350, відеорегістратор, чим порушив п.2.9.а ПДР - керування ТЗ особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, що знижують їх увагу та швидкість реакції. 
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився.
В судовому засіданні захисник Хараїм О.В. пояснила , що провину не ОСОБА_1 не визнає. Також пояснила, що адміністративна справа підлягає закриттю у зв`язку із наступним:
1.Алкотестер Драгер, який використано для проведення тестування ОСОБА_1 10.04.2026 року проходив останню повірку 29.07.2025 року, отже порушено вимогу п. 7.1 Інструкції з експлуатації приладу Драгер Алкотестер 6820, якою визначено період кожні 6 місяців;
2.працівником поліції не проведено перевірку оточуючих парів перед проведенням тестування згідно п. 3.1 Інструкції з експлуатації приладу Драгер Алкотестер 6820;
3.згідно ст. 8 п. 5 Віденської Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 року визначено , що рівень алкоголю в крові не повинен перевищувати 0,50 гр чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається, яка ратифікована Українською СРСР 25.04.1974 року, національні суди повинні згідно п. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» повинні застосовувати при розгляді справ саме такі показники для визначення стану алкогольного сп`яніння;
4.вважала, що в порушення Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху , зафіксовані не в автоматичному режимі п. 4 розд Х Наказу МВС України № 1395 від 07.11.2015 року до матеріалів додано не безперервний відеозапис правопорушення ;
5. направлення ОСОБА_1 на огляд від 10.04.2026 року до лікарського закладу не містить підпису про вручення ОСОБА_1 ;
6. вважала, що рапорт поліцейського щодо обставин складання протоколу не є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення (постанова Касаційного адміністративного суду ВС від 20.05.2020 року у справі № 524/5741/16-а);
7. не доставлено транспортний засіб для зберігання на спеціальний майданчик, не містять матеріали справи акту вилучення транспортного засобу, розписки уповноваженої особи про передачу керування, розписки особи, яка притягається із зобов`язанням не здійснювати подальше керування, зазначила, що ОСОБА_1 не доведено факт відсторонення та не містить його підпису;
8.вважала, що ОСОБА_2 не є суб`єктом притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАп, оскільки він не є водієм, а є іншою особою, яка керує транспортним засобом, пояснивши, що він керував низькошвидкісним легким електричним транспортним засобом та як вбачається з інструкції з експлуатації та відповіді власнику – ОСОБА_3 . ГСЦ МВС України в Дніпропетровській та Запорізькій області не відноситься до механічних транспортних засобів;
9. також вважала, що особу, яка вже є позбавленою права керування транспортним засобом не можна застосувати стягнення у вигляді позбавлення права керування.
У зв`язку з чим склад правопорушення, передбачений ст.130 ч.1 КУпАП відсутній. Просить суд закрити провадження.
Суд, заслухавши захисника, дослідивши протокол, письмові докази, переглянувши відеозапис з відеореєстратора (боді-камер) поліцейських, приходить наступних висновків.
Відповідно до статті 129 Конституції України розгляд і вирішення справ в судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).
Відповідно до ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно дост. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Частина 1 ст.130 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно п.2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Порядок проходження огляду на стан сп`яніння врегульовано ст. 266 КУпАП, а також Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року за № 1413/27858, та Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008.
Так, згідно п.2 розділу І Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Протоколом про адміністративне правопорушення фіксуються обставини вчиненого правопорушення, які повинні бути підтверджені іншими доказами і які мають бути долучені до протоколу.
На підтвердження факту скоєння громадянином ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, працівниками поліції надано наступні докази:
-протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 636909 від 10.04.2026 року;
-постанова серії ЕНА № 7001360 від 10.04.2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу 20400 грн;
-рапорт поліцейського СРПП взводу № 3 роти №2 батальйону № 2 ППП в місті Кривий РігУПП в Дніпропетровській області ППП ст. лейтенанта від 10.04.2026 року;
-тестуванням технічним приладом Алкотестер Драгер 6820 від 10.04.2026 року № 1497 , згідно якого результат тесту 0,39проміле (а.с.4);
-роз`ясненням про відсторонення від права керування від 10.04.2026 року (а.с.5);
-акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 10.04.2026 року (а.с.6);
-довідка поліцейського інспектора САП Тетяни Агєєвої, згідно якої громадянин ОСОБА_1 отримав посвідчення водія серії НОМЕР_2 (а.с.7);
-направленням на медичний огляд водія ОСОБА_1 від 10.04.2026 року (а.с.8);
-DVD-R диском з фіксацією проходження тестування на стан алкогольного сп`яніння водія ОСОБА_1 , на якому є відеозапис, з якого вбачається факт зупинки працівниками поліції транспортного засобу електроцикла Corso Vin НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 10.04.2026 року, відповідно до якого працівники поліції спілкуючись з ним поводили себе тактовно, доброзичливо, стримано та ввічливо. На відеозаписі зафіксовано проходження огляду ОСОБА_1 з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння, який проводився в установленому Законом порядку на місці зупинки ТЗ за допомогою газоаналізатора Драгер Алкотест 6820 AR НЕ-0216. Результат огляду позитивний та склав 0.39 проміле. З результатом огляду гр. ОСОБА_1 згоден. Щодо проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, ОСОБА_1 відмовився а.с.9).
Шляхом моніторингу ЄРДСР, суддею встановлено, що ОСОБА_1 постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.04.2025 року визнано винним за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу 17000 грн та до одного року позбавлення права керування транспортними засобами. 
Зазначені вище докази є належними та допустимими та оцінюються судом у сукупності та відповідності один одному як фактичні дані згідно ст. 251 КУпАП.
Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Постанова суду згідно зіст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, встановлених при розгляді справи, тобто на достатніх і незаперечних доказах.
Позиція адвоката Хараїм О.В. відносно невизнання провини ОСОБА_1 ґрунтується на твердженнях, викладених вище. 
Проте, з такими доводами адвоката суд погодитись не може, з огляду на наступне.
За змістом ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Так, згідно пунктів, на які посилається захисник, суд зазначає наступне:
1.Алкотестер Драгер, який використано для проведення тестування ОСОБА_1 10.04.2026 року проходив останню повірку 29.07.2025 року, отже порушено вимогу п. 7.1 Інструкції з експлуатації приладу Драгер Алкотестер 6820, якою визначено період кожні 6 місяців.
Суд зазначає, відповідно до ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» періодична повірка засобів вимірювальної техніки - повірка, що проводиться протягом періоду експлуатації засобів вимірювальної техніки через встановлений проміжок часу (міжповірочний інтервал).
Міжповірочний інтервал для категорії законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки «Вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихується» встановлено наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13 жовтня 2016 року №1747 і становить 1 рік. Максимальний інтервал між «Сервісним технічним обслуговуванням», «Градуюванням» та міжповірочний інтервал вказаних приладів, у тому числі Drager Alcotest, становить 1 рік. У пам`яті приладу зберігається інформація про дату останнього градуювання (калібрування).
З роздрукованого результату приладу Драгер «Алкотест 6820», за допомогою якого ОСОБА_4 проходив огляд, вбачається, що останнє калібрування приладу проводилось 29.07.2025 року, а водій проходив огляд на стан сп`яніння 10.04.2026, тобто в межах річного між повірочного строку.
Крім того, згідно пункту 5 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 від 09.11.2015, перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський на вимогу особи, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
З огляду на зазначене, підстави для визнання недійсними результатів огляду відсутні, а посилання захисника в цій частині не заслуговують на увагу.
2.Працівником поліції не проведено перевірку оточуючих парів перед проведенням тестування згідно п. 3.1 Інструкції № 1452/735.
Суд зазначає, згідно Розділу II Інструкції № 1452/735 Проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів на місці зупинки не містить вимоги, зазначеної захисником. Натомість відноситься оголошена захисником вимога до розділу ІІІ Інструкції, а саме до проведення огляду в медичних закладах. 
Таким чином, посилання захисника на п. 3.1 відноситься до розділу ІІІ. Проведення огляду на стан сп`яніння в закладах охорони здоров`я і оформлення його результатів є хибним та не ґрунтується вимогах законодавства.
3.Згідно ст. 8 п. 5 Віденської Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 року визначено, що рівень алкоголю в крові не повинен перевищувати 0,50 гр чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається, яка ратифікована Українською СРСР 25.04.1974 року, національні суди повинні згідно п. 19 ЗУ «Про міжнародні договори України» повинні застосовувати при розгляді справ саме такі показники для визначення стану алкогольного сп`яніння.
Суд зазначає, право поліцейського виявляти водіїв із ознаками алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів унормовано Законами України "Про Національну поліцію", «Про дорожній рух», постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 "Про затвердження Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду", наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 "Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції".
Натомість обов`язком водіїв є дотримання вимог законодавства у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зокрема, Правил дорожнього руху України, а у випадку їх недотримання настає, зокрема, адміністративна відповідальність.
На підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення матеріали справи містять: протокол про адміністративне правопорушення чек тесту, акт огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів.
Згідно даних акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, убачається, що огляд проведено у зв`язку із виявленими ознаками: запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкірного покрову обличчя. Результат проведення огляду на стан сп`яніння 0,39 %о. З результатом проведеного огляду ОСОБА_1 погодився, що підтверджується власноручним підписом у відповідній графі акту (а.с. 4).
Відповідно до даних відеофайлу, доданого до протоколу про вчинення адміністративного правопорушення убачається, що ОСОБА_1 погодився із пройденим результатом. Будь-яких заперечень щодо результату проведеного огляду не висловив.
Статтею 8 пунктом 5 Віденської Конвенції про дорожній рух від 08 листопада 1968 року, яка ратифікована Українською СРСР 25 квітня 1974 року, визначено, що в національному законодавстві повинні бути передбачені спеціальні положення, які стосуються керування під впливом алкоголю, а також допустимий законом рівень алкоголю в крові, а у відповідних випадках у повітрі, що видихається, перевищення якого є несумісним з керуванням транспортним засобом. У всіх випадках максимальний рівень алкоголю в крові у відповідності до національного законодавства не повинен перевищувати 0,50 грама чистого алкоголю на літр крові або 0,25 мг на літр повітря, що видихається.
У пункті 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735 передбачено, що установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Отже, наведена норма Конвенції не встановлює мінімального рівня алкоголю в крові або у повітрі, що видихається водієм, а навпаки, встановлює його максимальний рівень, за яким настає алкогольне сп`яніння. Проте, Конвенція про дорожній рух не забороняє національним органам влади встановлювати інші показники рівня алкоголю, менші за 0,25‰ у повітрі, що видихається, що й має місце в Україні, де встановлено мінімальний показник рівня алкоголю у крові - 0,2 ‰.
За таких обставин, посилання скаржника на положення Віденської Конвенції суд відхиляє.
4.Вважала, що в порушення Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху , зафіксовані не в автоматичному режимі п. 4 розд Х Наказу МВС України № 1395 від 07.11.2015 року до матеріалів додано не безперервний відеозапис правопорушення .
Суд зазначає, порядок проходження огляду на стан сп`яніння, встановленого ст. 266 КУпАП, деталізований затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17.12.2008 року «Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів,що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (далі - Постанова) та «Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою спільним Наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09.11.2015 року (далі - Інструкція).
Пунктами 2, 6 Розділу І Інструкції та п.п. 1-6 Порядку передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Огляд проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, або, у разі відмови водія пройти огляд на місці - лікарем закладу охорони здоров`я.
Відповідно до п.п. 3, 4, 5 Розділу І Інструкції, поліцейськими при огляді на стан сп`яніння використовуються спеціальні технічні засоби, які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки з дотриманням інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях. Перед проведенням огляду на стан сп`яніння поліцейський інформує особу, яка підлягає огляду на стан сп`яніння, про порядок застосування спеціального технічного засобу та на її вимогу надає сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Відповідно до положень пункту 7 Розділу І Інструкції, у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до ст. 266 КУпАП.
Як встановлено судом, зазначені вимоги порядку проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння щодо ОСОБА_1 працівниками поліції були повністю дотримані.
Так, в судовому засідання під час перегляду відеозапису з нагрудної камери працівників поліції, було встановлено, що ОСОБА_1 погодився з результатами огляду на стан алкогольного сп`яніння, який був проведений за допомогою газоаналізатора Драгер Alkotest 6820. У зв`язку з цим, працівником поліції було запропоновано ОСОБА_1 проїхати до медичного закладу для проведення огляду, на що останній не погодився. 
Доводи захисника, з приводу того, що відеозапис, наданий працівниками поліції до протоколу не є безперервним, спростовуються переглядом цього відеозапису, який надає суду можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку осіб, які приймали участь у складанні протоколу про адміністративне правопорушення. На відеозаписі відображені події правопорушення, а також, дії працівників поліції щодо дотримання ними порядку проведення огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння.
Те, що відеозапис складається з декількох відеофайлів, зафіксованих різними бодікамерами працівників поліції, не є підставою для визнання цього доказу неналежним та недопустимим.
Таким чином, об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність викладених обставин в наданих суду письмових доказах, щодо обставин адміністративного правопорушення, не вбачається.
5. Направлення ОСОБА_1 на огляд від 10.04.2026 року до лікарського закладу не містить підпису про вручення ОСОБА_1 ..
Суд не бере до уваги твердження захисника про обов`язковість підпису ОСОБА_1 про направлення до лікарського закладу для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, оскільки даний підпис вимагається при незгоді водія із показниками тестування при огляді на місці. Як видно з відеозапису та підпису ОСОБА_1 на чек- тест, він погодився із показниками. 
6. Вважала, що рапорт поліцейського щодо обставин складання протоколу не є належним доказом у справі про адміністративне правопорушення (постанова Касаційного адміністративного суду ВС від 20.05.2020 року у справі № 524/5741/16-а).
Щодо рапорту , як належного доказу, суд зазначає наступне. 
Згідно положень ст.. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, крім іншого, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Отже, суд зауважує, що даний доказ оцінюється судом як фактичні дані, у сукупності з іншими доказами, що не заборонено положеннями КУпАП.
7. Не доставлено транспортний засіб для зберігання на спеціальний майданчик, не містять матеріали справи акту вилучення автомобілю, розписки уповноваженої особи про передачу керування, розписки особи, яка притягається із зобов`язанням не здійснювати подальше керування, зазначила, що ОСОБА_1 не доведено факт відсторонення та не містить його підпису.
Також, суд не вбачає порушення у зв`язку з відсутністю акту тимчасового вилучення майна, розписки, як про це зазначає захисник у клопотанні, оскільки зазначене спростовується відеозаписом, з якого вбачається, що працівники поліції у відповідності до ст.266 КУпАП відсторонили водія від керування транспортним засобом та повідомили його про наслідки подальшого керування ним транспортним засобом, а також роз`ясненням (а.с.5) в якому зазначено, що транспортний засіб нікому не передавався, а підпис ОСОБА_4 , не поставив.
Також , суд зазначає, що всі складені документи на протязі близько 20 хвилин працівник поліції оголошував під відеофіксацію.
Чітких пояснень з даного приводу ані ОСОБА_1 , ані захисник пояснень не надали. 
8.Вважала, що ОСОБА_1 не є суб`єктом притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАп, оскільки він не є водієм, а є іншою особою, яка керує транспортним засобом, пояснивши, що він керував низькошвидкісним легким електричним транспортним засобом та як вбачається з інструкції з експлуатації та відповіді власнику – ОСОБА_3 . ГСЦ МВС України в Дніпропетровській та Запорізькій області не відноситься до механічних транспортних засобів.
Суд не може погодитися із позицією адвоката відносно того, що даний транспортний засіб не є транспортним засобом, а є низькошвидкісним легким електричним транспортним засобом , а ОСОБА_1 не є водієм в розумінні положень ст. 130 КУпАП та п. 2.5 ПДР України, що виключає склад правопорушення за ст. 130 КУпАП, з огляду на наступне.
Так, Правила дорожнього руху розрізняють поняття транспортний засіб та механічний транспортний засіб.
Відповідно до п. 2Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (зі змінами), при розгляді адміністративних справ, зокрема ст. 130 КУпАП, суди мають враховувати положення правових норм, у яких визначено поняття «транспортні засоби», зокрема,ст. 121 КУпАП,п. 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року № 13-06.
Відповідно доп. 1.10 ПДР транспортний засіб це пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів.
Даний термін охоплює всі види транспортних засобів, які можуть рухатися дорогами загального користування.
Згідно з п. 1.10 ПДР, мопед двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об`ємом до 50 см3 або електродвигун потужністю до 4 кВт.
Механічний транспортний засіб транспортний засіб, що приводиться в рух за допомогою двигуна. Цей термін поширюється на трактори, самохідні машини і механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Слід зазначити, що 23 березня 2023 року набрав чинності Закон України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів», яким внесено зміни до Закону України "Про автомобільний транспорт", зокрема, визначено, що:
-електричний колісний транспортний засіб - дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії;
-легкий персональний електричний транспортний засіб - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину;
-низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.
Зазначені зміни були також викладені і в Законі України «Про автомобільний транспорт».
У постанові Верховного Суду від 15.03.2023 року у справі №127/5920/22 зазначено, що використання електросамоката чи іншого подібного засобу (моноколеса, сегвея тощо) для переміщення особи, як учасника дорожнього руху, є джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України, якщо в конкретному випадку такий засіб приводився в рух за допомогою встановленого на ньому електричного двигуна; для кваліфікації діяльності, пов`язаної з таким використанням електричного самоката, характеристика електросамоката, як механічного транспортного засобу, з урахуванням потужності електродвигуна, встановленого на ньому, значення не має.
Отже, як вбачається з вищенаведених термінів, поняття «транспортний засіб» та «механічний транспортний засіб» можна тлумачити як два різні поняття: в широкому транспортний засіб, в тому числі і мопедом, і в вузькому механічний транспортний засіб.
В диспозиції частини 1статті 130 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортними засобами, а не механічними транспортними засобами, що є різними поняттями.
Помилковим є вважати, що лише водії механічних транспортних засобів є суб`єктами адміністративного правопорушення за ч. 1ст. 130 КУпАП.
Суб`єктами правопорушень, передбачених ст. 130 КУпАП, є водії транспортних засобів та судноводії, тобто ч. 1ст. 130 КУпАП оперує поняттям транспортний засіб, а не механічний транспортний засіб.
Крім того, відповідно до статті 1 Закону України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів», електричний колісний транспортний засіб також віднесений до транспортних засобів і визначає його як дво- і більше колісний транспортний засіб, оснащений виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) та системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка має технічні можливості заряджатися від зовнішнього джерела електричної енергії.
Цей закон також визначає, що легкий персональний електричний транспортний засіб - це колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину.
В судовому засіданні захисником було надано копію гарантійного талону, товарного чеку від 16.11.2025 року, відповідно до якої ОСОБА_3 здійснила купівлю у ФОП « ОСОБА_5 » товару, а саме: електричного мопеда Corso Flash 1200W.
З огляду на вищевикладене, електричний транспортний засіб електричний мопед Corso Flash 1200W , яким керував ОСОБА_1 (як учасник дорожнього руху: водій), являється транспортним засобом, за керування яким з ознаками алкогольного, наркотичного сп`яніння, а також за відмову від проходження огляду на встановлення такого стану у встановленому законом порядку, настає адміністративна відповідальність, передбачена статтею 130 КУпАП.
Таким чином, ОСОБА_1 підлягає адміністративній відповідальності. Підстав, що виключають адміністративну відповідальність, судом не встановлено, терміни притягнення до адміністративної відповідальності не закінчилися.
Суд не бере до уваги надану захисником відповідь власнику – ОСОБА_3 . ГСЦ МВС України в Дніпропетровській та Запорізькій області не відноситься до механічних транспортних засобів, оскільки даний мопед Corso Flash 1200W є електричним транспортним засобом.
9. Також вважала, що особу, яка вже є позбавленою права керування транспортним засобом не можна застосувати стягнення у вигляді позбавлення права керування.
Суд зазначає, згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 04 вересня 2023 року у справі №702/301/20, відповідно до якої внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями. Тому такій особі, у разі визнання її винною у вчиненні кримінальних правопорушень, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на час вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.
Крім того, суд приймає до уваги той факт, що громадянин ОСОБА_1 визнав провину за ч. 4 ст.126 КУпАП, оскільки постанову серії ЕНА № 7001360 від 10.04.2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу 20400 грн не оскаржив та вона набрала законної сили, отже факт керування та відсутність посвідчення відповідної категорії 10.04.2026 року визнав.
Дії працівників поліції стороною захисту не оскаржувались.
Таким чином, всі доводи захисника мають формальний характер та спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення, а будь-яких інших доказів щодо відсутності його вини у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, матеріали справи не містять та стороною захисту не надано.
Таким чином, суд приходить до висновку, що в діях ОСОБА_1 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що полягає керуванні транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. 
Згідно ст. 23 КУпАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, а також, запобіганню вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 33 КУпАП характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, не враховуються при накладенні стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
У зв`язку з вищевикладеним, вважаю за необхідне застосувати до ОСОБА_1 за вчинене адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, що буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігатиме вчиненню ним інших адміністративних правопорушень.
Крім того, враховуючи вимоги ст.40-1 КУпАП, зокрема, результат розгляду даної справи, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.
Керуючись ст. 40-1, 276-280, 283-285 КУпАП, суддя
П О С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому еквіваленті становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок (Отримувач: ГУК у Дніпр-кій обл../Дн-ка об/21081300, розрахунковий рахунок UA758999980313020149000004001, код ЄДРПОУ одержувача 37988155, МФО банку 899998, банк одержувача Казначейство України (ЕАП)), з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 коп. (Отримувач: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, розрахунковий рахунок UA908999980313111256000026001, код ЄДРПОУ одержувача 37993783, МФО банку 899998, банк одержувача Казначейство України (ЕАП)).
Відповідно до ч. 1 ст. 307 та ч. 2 ст. 308 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. При здійсненні примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу та витрати на облік зазначених правопорушень.
Постанову суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня її винесення.
Строк пред`явлення постанови до виконання 3 (три) місяці.
Повний текст постанови виготовлено 18 травня 2026 року.

Суддя       Н.О. Кравченко