ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.05.2026 Справа № 914/3168/25 

Господарський суд Львівської області в складі головуючої судді Бургарт Т.І., при секретарі судового засідання Свистуні П.О., розглянувши справу
за позовом: Львівської міської ради (площа Ринок, будинок 1, місто Львів, 79006; код ЄДРПОУ 04055896);
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Євро-Сервіс» (вулиця Липинського, будинок 36, місто Львів, 79019; код ЄДРПОУ 39318644);
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Головне управління Державної податкової служби у Львівській області (вулиця Стрийська, будинок 35, місто Львів, 79003; код ЄДРПОУ: 43968090);
про: стягнення коштів в розмірі 3 252 193,53 грн, -

за участю представників:
від позивача: не з`явився;
від відповідач: не з`явився;
третьої особи: не з`явився;
ВСТАНОВИВ:

Львівська міська рада звернулася до Господарського суду Львівської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Євро-Сервіс» (далі – ТОВ «Укр-Євро-Сервіс») про стягнення коштів у розмірі 3 252 193,53 грн.
Процесуальний рух справи відображено у відповідних ухвалах суду і протоколах судових засідань.

Аргументи позивача

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 25.06.2019 сторонами укладено договір оренди землі, за умовами якого відповідачу передано в строкове платне користування земельну ділянку, а останній зобов`язався своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату. 
За твердженням позивача, відповідач належним чином не виконав взяті на себе договірні зобов`язання щодо внесення орендної плати, у зв`язку з чим за період з 01.05.2025 по 01.09.2025 утворилася заборгованість у розмірі 804 704,72 грн. 
Посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов договору, позивач також нарахував 2 423 118,26 грн штрафу, 21 265,91 грн пені та 3 104,64 грн трьох відсотків річних, стягнення яких разом з основним боргом є предметом позову.

Аргументи відповідача

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у частині. 
На обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначив, що розмір заявленої до стягнення заборгованості з орендної плати визначено позивачем без урахування даних податкової декларації з плати за землю за 2025 рік, поданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр-Євро-Сервіс» до Головного управління ДПС у Львівській області. Відтак, заперечив щодо стягнення заборгованості з орендної плати в частині, що виходить за межі платежів, зазначених в податковій декларації. 
Також відповідач висловив заперечення щодо нарахування штрафу, пені та трьох процентів річних, зазначивши, що їх розмір є похідним від суми основного зобов`язання, розрахунок якого позивач здійснив неправильно. 
Водночас просить суд у разі наявності підстав для стягнення неустойки зменшити її розмір на 90 відсотків, посилаючись на майновий стан товариства, а також на необхідність забезпечення співмірності відповідальності наслідкам допущеного порушення зобов`язання.

Аргументи третьої особи

У поданих до суду письмових поясненнях Головне управління Державної податкової служби у Львівській області зазначило, що нарахування орендної плати за землю здійснюється контролюючим органом на підставі податкової декларації, поданої платником податку, відповідно до пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України. 
При цьому третя особа звернула увагу, що відповідно до вказаної норми платники плати за землю, крім фізичних осіб, самостійно обчислюють суму податкового зобов`язання станом на 1 січня поточного року та не пізніше 20 лютого подають до контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік із розподілом річної суми рівними частками за місяцями. 
Зазначила, що на підставі податкової декларації з плати за землю за 2025 рік, поданої відповідачем 19.02.2025, відомості про визначені ним податкові зобов`язання були відображені контролюючим органом в інтегрованій картці платника податків, копію якої долучено до матеріалів справи.

Обставини справи

Ухвалою Львівської міської ради від 25 квітня 2019 року №4980 «Про затвердження ТОВ «Укр-Євро-Сервіс» технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання земельної ділянки на вулиці Трускавецькій - вулиці Академіка Ярослава Підстригача» надано ТОВ «Укр-Євро-Сервіс» в строкове платне користування земельну ділянку на вулиці Трускавецькій - вулиці Академіка Ярослава Підстригача (а.с.11).
25 червня 2019 року на підставі Ухвали №4980 між Львівською міською радою орендодавцем) та ТОВ «Укр-Євро-Сервіс» (орендарем) укладено договір оренди землі від №Ф-3130 (далі – договір), який зареєстрований у Львівській міській раді 25 червня 2019 року, про що у книзі записів реєстрації Договорів оренди землі Ф-3 вчинено запис (а.с.12-13).
Відповідно до пунктів 1, 2 договору, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку з кадастровим номером 4610136900:09:004:0007 загальною площею 1,5830 га, у тому числі: під забудовою - 0,1794 га, під твердим покриттям - 1,4036 га для будівництва та обслуговування багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення, підземним паркінгом, наземним паркінгом, дошкільним навчальним закладом, трансформаторною підстанцією.
Згідно з інформацією із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі договору оренди землі від 25 червня 2019 року за ТОВ «Укр-Євро-Сервіс» зареєстровано право оренди земельної ділянки кадастровий номер 4610136900:09:004:0007, яка розташована у місті Львові, площею 1,583 га (реєстраційний номер 1262366746101).
Пунктом 5 договору оренди встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення договору становить 19 854 619, 20 грн.
Згідно з пунктом 9 договору, орендна плата вноситься орендарем у розмірі 1 092 004,06 грн в рік, що становить 5,5 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та сплачується щомісячно рівними частинами.
Пунктом 13 договору закріплено, що розмір орендної плати переглядається, зокрема, у разі зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності.
Судом встановлено, що ухвалою Львівської міської ради №3426 від 06.07.2023 затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель у межах та за межами населеного пункту міста Львова Львівської міської територіальної громади Львівської області. 
Відповідно до пункту 2 зазначеної ухвали затверджену нормативну грошову оцінку введено в дію з 01.01.2024. 
Таким чином, починаючи з 01 січня 2024 нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах Львівської міської територіальної громади, підлягає визначенню відповідно до зазначеної технічної документації.
Згідно витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок станом на 27 травня 2024 року нормативна грошова оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 4610136900:09:004:0007 становила 39352186, 25 грн (а.с.24). 
Пунктом 5 ухвали ЛМР вказано, що власникам, користувачам та орендарям земельних ділянок необхідно отримати у встановленому порядку витяги із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, затвердженої цією ухвалою, та подати податкову декларацію зі сплати за землю у територіальні органи Головного управління Державної податкової служби у Львівській області.
Доказів виконання відповідачем вимог пункту 5 ухвали ЛМР до матеріалів справи не долучено. 
Згідно пункту 10 договору, обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексації. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюються з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, за затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або змін договору оренди чи продовження його дії.
Відповідно до витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 14 лютого 2025 року №НВ-9944140502025, нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 4610136900:09:004:0007 з урахуванням індексу інфляції станом на 2025 рік становить вже 44 056 695,74 грн (а.с.23). 
Пунктом 11 договору закріплено, що орендна плата вноситься у такі строки: за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. 
17 вересня 2025 року Управлінням адміністрування місцевих та залучених фінансів Департаменту фінансової політики Львівської міської ради повідомлено позивача про наявну заборгованість відповідача зі сплати орендної плати за період 01 травня 2025 року по 01 вересня 2025 року в сумі804 704, 72 грн (а.с.15-16).
Згідно з розрахунком позивача, відповідач зобов`язувався у період 2025 року сплачувати орендну плату рівними часинами в сумі 201 926, 52 грн щомісячно. Водночас, за період 01 травня 2025 року по 01 вересня 2025 року відповідачем здійснено лише одну оплату в червні 2025 року на суму 3 001,37 грн (а.с.16).
Водночас, відповідно до податкової декларації з плати за землю за 2025 рік, відповідач обчислив та задекларував податкове зобов`язання зі сплати за землю з розрахунку нормаивно грошової оцінки земельної ділянки в сумі 18 676 346, 00 грн та визначив розмір місячного платежу в сумі 135 504, 67 грн. (а.с.44-46).
Пунктом 41 договору сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та договору.
Відповідно до пункту 14 договору, в разі невнесення орендної плати у строки, визначені договором: 1) стягується пеня у розмірі розрахованому відповідно до Податкового кодексу України; 2) у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, у 10 денний строк сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати.
Позивач нарахував пеню за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за період з 01 травня 2025 року по 01 вересня 2025 року, що становить 124 дні прострочення. Для розрахунку було застосовано подвійну облікову ставку Національного банку України, яка у вказаний розрахунковий період становила 15,5%, тобто підсумкова розрахункова ставка склала 31%. Відтак, загальна сума нарахованої пені становить 21 265,91 грн. 
Також позивач нарахував штрафні санкції за неналежне виконання відповідачем умов договору в частині несвоєчасної сплати орендної плати. Оскільки встановлена річна орендна плата за 2025 рік складає 2 423 118,26 грн, розмір пред`явленого до стягнення штрафу дорівнює цій самій сумі — 2 423 118,26 грн. 
Крім того, на підставі статті 625 Цивільного кодексу України позивач нарахував три проценти річних від простроченої суми боргу як спосіб захисту майнового права та інтересу від знецінення коштів. Цей розрахунок здійснювався за спеціальною формулою, що враховує суму заборгованості та кількість днів прострочення для кожного окремого періоду накопичення боргу. Загальна сума нарахувань у виді трьох процентів річних склала 3 104,64 грн. 
Отже, позивач просить стягнути з відповідача загальну суму в розмірі 3 252 193,53 грн, яка складається з основної заборгованості з орендної плати за землю за період з 01 травня по 01 вересня 2025 року в сумі 804 704,72 грн, штрафу в розмірі 2 423 118,26 грн, пені на суму 21 265,91 грн, а також 3 104,64 грн три проценти річних.

Оцінка суду

Згідно з частиною першою статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства (частина перша статті 14 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини перша статті 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Укладений між сторонами правочин за своєю правовою природою є договором оренди землі. Згідно із частиною першою статті 626, частиною першою статті 627 та статтею 629 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За змістом частини дев`ятої статті 93 Земельного кодексу України і частини другої статті 792 Цивільного кодексу України, відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом. 
Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі — це засноване на договорі строкове платне володіння і користування ділянкою, необхідною орендареві для його діяльності. Відповідно до статті 13 цього Закону, орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві землю, а той, у свою чергу, — використовувати її згідно з умовами угоди та вимогами законодавства.
Використання землі в Україні є платним, що закріплено частинами першою і другою статті 206 Земельного кодексу України, а об`єктом плати виступає земельна ділянка. 
Так, згідно із статтею 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно зі статтею 15 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією із істотних умов договору оренди. Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); дата укладення та строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови.
Судом встановлено, що право оренди земельної ділянки з кадастровим номером 4610136900:09:004:0007, розташованої у місті Львові на вулиці Трускавецькій — вулиці Академіка Ярослава Підстригача, площею 1,583 га, зареєстровано за ТОВ «Укр-Євро-Сервіс» на підставі договору оренди землі від 25 червня 2019 року, що підтверджується відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідач у порядку та на підставах визначених наведеним правовими нормами отримав у строкове платне користування земельну ділянку, яка належить до комунальної власності. 
Правовідносини з користування цієї земельною ділянкою орендар та орендодавець урегулювали шляхом укладення договору оренди, у якому між ними досягнуто згоди з усіх істотних умов для такого виду договору, зокрема, визначено права та обов`язки сторін, строки, розмір та порядок внесення орендної плати, а також підстави та наслідки припинення договору оренди.
Набуття відповідачем права оренди зумовлює виникнення у нього обов`язку належного та своєчасного внесення орендної плати протягом усього строку користування земельною ділянкою, який випливає як із приписів законодавства, так і з умов укладеного договору. Згідно зі статтею 21 Закону України «Про оренду землі» та пунктом 288.1 статті 288 Податкового кодексу України, орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності є обов`язковим платежем, що вноситься орендарем на підставі договору оренди. З урахуванням положень статті 24 Закону України «Про оренду землі», якими закріплено право орендодавця вимагати своєчасного внесення орендної плати, у даному спорі предметом судового дослідження є обставини належного виконання відповідачем договірного обов`язку щодо сплати орендної плати у визначені строки та розмірах.
За тверджуенням позивача відповідач в період з з 01 травня по 01 вересня 2025 року не виконував зобов`язання зі сплати орендної плати, яке обчислено позивачем в сумі 201 926,52 грн та підлягало сплаті до 30-го числа місяця, наступного за звітним, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 44 056 695,74 грн, визначеної витягом із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок НВ-9944140502025. 
Водночас відповідач, не заперечуючи доводів позивача щодо порушення ним обов`язку зі слпати орендної плати, спростовує доводи щодо розміру податкового зобов`язання, покликаючись на те, що достовірний розмір орендної плати обчислений ним самостійно та відображений у податковій декларації з плати за землю та становить 135 504, 67 грн щомісячно.
Оцінивши вказані доводи сторін, суд зазначає таке. 
Відповідно до частини першої статті 73 Закону України «Про органи місцевого самоврядування» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.
Рішення органів місцевого самоврядування є публічними, оскільки вони приймаються в рамках публічної влади, мають обов`язкову силу на відповідній території та підлягають офіційному оприлюдненню.
За змістом статті 12 Закону України «Про оцінку земель», нормативно-методичне регулювання оцінки земель здійснюється у відповідних нормативно-правових актах, що встановлюють порядок проведення оцінки земель, організації і виконання землеоціночних робіт, склад і зміст технічної документації та звітів з експертної грошової оцінки земельних ділянок, вимоги до них, порядок їх виконання. 
Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (стаття 13 Закону України «Про оцінку земель»).
Відповідно до частини другої статті 20 та частини третьої статті 23 Закону України «Про оцінку земель», дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Технічна документація на конкретну земельну ділянку, яка виготовляється на замовлення землекористувача (власника), відповідно до статті 20 Закону України «Про оцінку земель», є джерелом інформації про нормативну грошову оцінку певної земельної ділянки (аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі №912/2797/21, у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2022 року у справі №922/2060/20 та в постанові Касаційного господарського суду від 14 травня 2026 року у справі №915/229/24).
Нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 листопада 2019 у справі №924/187/17, від 07 грудня 2018 року у справі №922/518/14, від 22 січня 2019 року у справі №922/539/18.
Таким чином, запровадження з 01 січня 2024 року нової нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати за договором. У 2025 році нормативна грошова оцінка земельної ділянки збільшилася з урахуванням індексації, що відповідає як вимогам закону, так і умовам договору, а відтак підлягає застосуванню при визначенні розміру орендної плати. 
Орендар зобов`язаний самостійно за наявності відомостей про нормативну грошову оцінку землі перераховувати розмір орендної плати. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 03 грудня 2013 року у справі №3-34гс13 та від 20 серпня 2013 року у справі №3-21гс13, яка підтримана Верховним Судом, зокрема, у постанові від 26 травня 2021 року у справі №540/544/18.
Також, у разі зміни розміру орендної плати у зв`язку зі зміною нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної чи комунальної власності належним способом захисту прав орендодавця є позовна вимога про стягнення орендної плати, не сплаченої орендарем, а не визнання укладеними додаткові угоди до договору. На таких висновках наголосила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2024 року у справі №914/2848/22. Нормативна грошова оцінка земель установлюється шляхом затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, яка здійснюється відповідною сільською, селищною, міською радою. Зазначене імперативне регулювання унеможливлює встановлення нормативної грошової оцінки земельних ділянок договором, зокрема договором між органом місцевого самоврядування і орендарем.
Велика Палата Верховного Суду зауважила, що обов`язковість урахування нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності під час визначення розміру орендної плати встановлена законом (абзац другий частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку земель»).
Від початку застосування, відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України, нового розміру нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності, автоматично змінюються і права та обов`язки сторін договору оренди в частині розміру орендної плати, якщо він визначений у відсотковому співвідношенні до нормативної грошової оцінки. 
У таких правовідносинах відсутній обов`язок сторін вносити зміни до договору оренди шляхом укладення додаткової угоди, оскільки обов`язок сплачувати орендну плату відповідно до зміненої нормативної грошової оцінки земельної ділянки виникає в орендаря з моменту початку застосування такої нормативної грошової оцінки.
Таким чином, відповідач повинен вносити щомісячно протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця рівну частину річної орендної плати за 2025 рік, яка становить 5,5 відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та складає 201 926,52 грн.
Отже, зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки автоматично породжує обов`язок орендаря здійснювати сплату орендних платежів у новому розмірі з моменту введення такої оцінки в дію. Оскільки розмір орендної плати за умовами договору чітко прив`язаний до відсоткового співвідношення від нормативної грошової оцінки, позивач обґрунтовано здійснив її перерахунок на підставі актуального витягу з технічної документації станом на 2025 рік. 
З огляду на викладене, суд відхиляє доводи відповідача про визначення розміру орендної плати на підставі даних податкової декларації з плати за землю як необгрунтовані. 
У відповідності до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання договірних зобов`язань повинно здійснюватися відповідно до умов договору, загальних положень щодо виконання зобов`язань, визначених у главі 48 Цивільного кодексу України, та спеціальних правил стосовно виконання окремих видів договірних зобов`язань.
Матеріалами справи та наданими розрахунками позивачем підтверджена вартість нової щомісячної орендної плати відповідача у розмірі 201 926,52 грн. Відповідач у визначені договором строки здійснив оплату лише за червень на суму 3 001,37 грн, у зв`язку з чим за період з 01 травня по 01 вересня 2025 року в нього утворилася заборгованість перед міським бюджетом у загальному розмірі 804 704,71 грн.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про порушення відповідачем обов`язку щодо внесення плати за користування земельною ділянкою відповідно до умов договору, унаслідок чого порушено право позивача на отримання орендної плати, яке підлягає судовому захисту.
Суд звертає увагу, що позивачем в прохальній частині позовної заяви заявлено до стягнення 804 704,72 грн заборгованості за орендну плату, однак підставності врахування 0,1 копійки суду не надано, відтак в цій частині стягнення позивачу слід відмовити. Відтак, задоволенню підлягає стягнення з відповідача 804 704,71 грн заборгованості за орендну плату.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 Цивільного кодексу України).
У зв`язку із простроченням орендарем грошового зобов`язання по сплаті орендної плати за земельну ділянку, позивачем нараховано відповідачу три проценти річних від прострочених сум які підлягали сплаті за період з 02 червня по 01 вересня 2025 року, що складає 3 104,64 грн.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Cплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Перевіривши розрахунок трьох процентів річних, заявлених позивачем до стягнення, суд виснує, що нарахування трьох процентів річних у розмірі 3104,64 грн здійснено правильно, виходячи із суми заборгованості за договором оренди землі та з урахуванням періоду прострочення виконання грошового зобов`язання щодо кожного платежу окремо. 
Отже, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявленої до стягнення суми трьох процентів річних та наявність правових підстав для її стягнення з відповідача на користь позивача.
Натомість, перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, суд дійшов висновку, що така нарахована позивачем неправомірно з огляду на наступне. 
Як вбачається з умов укладеного між сторонами договору оренди землі, сторони чітко погодили застосування саме норм податкового законодавства для визначення розміру неустойки у разі прострочення орендних платежів.
Відповідно до пункту 129.1 Податкового кодексу України, нарахування пені розпочинається, зокрема, при нарахуванні контролюючим органом податкового зобов`язання у встановлених цим Кодексом випадках, не пов`язаних з проведенням перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків такого зобов`язання, визначеного в податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.
Згідно зі статтею 129.4 Податкового кодексу України, на суми грошового зобов`язання, визначеного підпунктом 129.1.1 пункту 129.1 цієї статті (включаючи суму штрафних санкцій за їх наявності та без урахування суми пені) та в інших випадках визначення пені відповідно до вимог цього Кодексу, якщо її розмір не встановлений, нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.
З огляду на це, здійснений позивачем розрахунок пені на підставі подвійної облікової ставки Національного банку України є безпідставним та суперечить прямим умовам укладеного правочину. Представник позивача підтвердив факт помилки під час судового засідання 18 травня 2026 року, просив суд здійснити перерахунок пені відповідно до умов договору на підставі положень Податкового кодексу України із застосуванням ставки в розмірі 120% річних облікової ставки НБУ.
Оскільки базова облікова ставка Національного банку України у спірний період складала 15,50%, застосуванню підлягає ставка 18,6% річних (15,50 Ч 1,2).
Здійснюючи перерахунок штрафної санкції за заявлений позивачем період прострочення (з 01 травня по 01 вересня 2025 року, що становить 124 дні) на суму щомісячного боргу 201 926,52 грн, суд застосовує відповідну арифметичну формулу нарахування: базова сума боргу (201 926,52 грн) х розрахункова ставка (18,6) х кількість днів прострочення (124 дні), після чого отриманий добуток ділиться на кількість днів у році, помножену на 100 (36 500).
За результатами здійсненого судом розрахунку, обґрунтована сума нарахувань пені за 124 дні прострочення виконання грошового зобов`язання складає 12 759,54 грн. Таким чином, позовні вимоги позивача в частині стягнення з відповідача пені підлягають задоволенню частково - виключно у правомірно розрахованому судом розмірі 12 759,54 грн. У стягненні 8 506,37 грн пені належить відмовити у зв`язку з її безпідставністю.
Відповідно до договору, в разі невнесення орендної плати у строки, визначені ним, стягується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, яка згідно з витягом із технічної документації щодо нормативної грошової оцінки земель становить 2 423 118,26 грн. 
Враховуючи вищевикладене, господарський суд зробив висновок, що позивачем правомірно нараховано відповідачу 2 423 118,26 грн штрафу.
Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 Цивільного кодексу України пеня та штраф є формами неустойки. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду у справах №917/194/18, №911/2813/17, №910/6046/16 та №923/760/16. 
Відповідно до частини першої статті 233 Господарського кодексу України (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Також відповідно до частини другої вказаної норми, якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій. 
Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.
В цих висновках суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18 квітня 2023 року у справі №199/3152/20 (провадження №14-224цс21) з посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, (провадження №12-79гс19, пункт 8.24) та від 28 червня 2019 року в справі №761/9584/15-ц, (провадження №14-623цс18, пункт 85).
У визначенні підстав для зменшення розміру неустойки, заявленого відповідачем, суд виходить з такого.
Так, положеннями статті 3 Цивільного кодексу України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.
Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.
Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №910/16579/20.
Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості. Тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 Цивільного кодексу України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18.
Відтак, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 Цивільного кодексу України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26 серпня 2021 року у справі №911/378/17 (911/2223/20)).
З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22 травня 2019 року у справі № 910/11733/18).
При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23 вересня 2019 року у справі №920/1013/18, від 26 березня 2020 року у справі №904/2847/19).
При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04 червня 2019 року у справі №904/3551/18).
Поряд з викладеним суд зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 Цивільного кодексу України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.
Крім цього категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 Цивільного кодексу України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, із урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року у справі №916/878/20).
Суд зауважує, що зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.
При цьому слід звернути увагу, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 Цивільного кодексу України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду. 
Як встановлено судом, згідно договору оренди землі, земельна ділянка площею 1,5830 га (кадастровий номер 4610136900:09:004:0007, цільове призначення 02.03 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку), надана позивачем в оренду відповідачу з метою будівництва багатоквартирних житлових будинків.
Відповідно до наданої позивачем інформації, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр-Євро-Сервіс», станом на дату виникнення боргу, повністю завершено будівництво усіх багатоквартирних житлових будівників (1, 2, 3, 4, 5 черги будівництва) на вищевказаній земельній ділянці, що підтверджується відповідними наданими позивачем сертифікатами про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Однак, на даний час відповідачем на частині орендованої земельної ділянки здійснюється будівництво паркінгу, що підтверджується відповідним дозволом на виконання будівельних робіт.
Отже, станом на дату звернення позивача з даним позовом, відповідач використовує лише частину земельної ділянку для завершення будівництва паркінгу. Інша частина земельної ділянки зайнята збудованими багатоквартирними житловими будівниками, які перебувають на балансі управляючої компанії та відповідно, фактичне користування землею здійснює відповідна управляюча компанія та мешканці будинку.
Окрім цього, з наданої відповідачем інформації, через зниження надходжень на 80,74%, Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр-Євро-Сервіс», не змогло виконувати у 2022-2023 роках в обсязі, передбаченому договірними документами фінансування будівництва об`єктів нерухомості, сплати податків та орендної плати, обслуговувати взяті кредитні зобов`язання. 
Суд взявши до уваги:
- ступінь виконання основного зобов`язання;
- наявність обставин, що свідчать про відсутність в діях відповідача прямого умислу у порушенні зобов`язання;
- відсутність в матеріалах справи доказів понесення позивачем прямих збитків пов`язаних з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язання за договором;
- відсутність в матеріалах справи доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача;
- стягнення пені, штрафу не є основним доходом Львівської міської ради і не може безпосередньо впливати на її господарську діяльність;
- пеня та штраф є лише санкціями за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні їх розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення компенсаційних втрат.
Враховуючи вищенаведене суд вважає, що покладення на відповідача значних сум неустойки, є надмірним зобов`язанням, що покладається на боржника порівняно з основною сумою заборгованості та стягнення таких сум може призвести до порушення питання про визнання відповідача неплатоспроможним та визнання його банкрутом, що не сприятиме належному виконанню зобов`язань відповідача, як боржника перед іншими кредиторами. При цьому суд, приймаючи до уваги те, що несплата орендної плати не завдала значних збитків позивачу внаслідок допущеного відповідачем протермінування, вважає за можливе скористатись своїм правом та зменшити розмір заявленої до стягнення неустойки. 
Відтак, суд вважає за можливе зменшити розмір штрафу з 2 423 118,26 грн до 242 311,83 грн.
Таке зменшення розміру неустойки суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін, оскільки неустойка - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання до його виконання, а не засіб безпідставного збагачення.
При цьому, суд враховує висновок Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду, викладений у поставнові від 9 січня 2024 року у cправі № 911/2269/22, відповідно до якого зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки (пункт 7.31 вказаної постанови).
Суд враховує, що у даному випадку неустойка є лише санкціями за неналежне виконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому формувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може. Тому, при зменшенні розміру пені та штрафу позивач не несе негативного наслідку в своєму фінансовому стані.
Аналогічна правова позиція суду знайшла своє відображення у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №703/1181/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц, постановах Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі №916/2283/18, від 12 червня 2019 року у справі №904/4085/18 та у справах №924/1089/17, №903/827/17 та №925/1587/17.
За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідач не спростував доводів позовної заяви, а суд не виявив на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, відтак вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, а саме: стягненню з відповідача на користь позивача всього 1 062 880,72 грн, з яких: 804 704,71 грн боргу за оренду земельної ділянки, 242 311,83 грн штрафу, 12 759,54 грн пені та 3 104,64 грн три проценти річних.

Судові витрати

Відповідно до частини першої статті 123 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
При зверненні до суду із позовом позивач сплатив судовий збір у розмірі 48 782,90 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №417 від 06 жовтня 2025 року (а.с.17).
Згідно із пунктом другим частини першої статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Слід зазначити, що при зменшенні судом розміру пені, штрафу, витрати позивача, пов`язані зі сплатою судового збору, відшкодовуються за рахунок відповідача у сумі, сплаченій позивачем за позовною вимогою, яка підлягала б задоволенню, якби зазначений розмір судом не було зменшено.
Враховуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 48 655,31 грн.
Керуючись статтями 2, 3, 12, 13, 42, 46, 73-80, 123, 129, 233, 236-238, 240, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Євро-Сервіс» (вулиця Липинського, будинок 36, місто Львів, 79019; код ЄДРПОУ 39318644) на користь Львівської міської ради (площа Ринок, будинок 1, місто Львів, 79006; код ЄДРПОУ 04055896) кошти в сумі 1 062 880,72 грн та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 48 655,31 грн.
3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
4. Судовий збір в розмірі 127,59 грн залишити за позивачем.
5. Наказ видати після набрання рішенням законної сили відповідно до статті 327 Господарського процесуального кодексу України.
6. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано згідно зі статтею 241 Господарського процесуального кодексу України.
7. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення. в порядку, передбаченому статтями 253-259 Господарського процесуального кодексу України.
8. Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.
9. Повне судове рішення складено 10 червня 2026 року.

Суддя Бургарт Т.І.