Номер провадження 2/754/470/26
Справа №754/21411/25
РІШЕННЯ 
Іменем України

28 травня 2026 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді - Сенюти В.О.,
секретаря судового засідання - Каба А.В.,
за участю:
представника позивача - Олійника О.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) про встановлення батьківства та внесення змін до актового запису про народження,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_2 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) про встановлення батьківства та внесення змін до актового запису про народження. 
Позиції учасників справи
Подану позовну заяву обґрунтовує тим, що позивач ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якого вказані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які в свою чергу перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 16.10.1992 по 21.05.1996. Проте, у період з 1995 року мати позивача - ОСОБА_4 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_3 . Багато років мати позивача та ОСОБА_7 проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство та бюджет. Позивач з дитинства вважав ОСОБА_3 своїм батьком, оскільки останній займався вихованням обох дітей у рівному ступені, постійно цікавився успіхами сина, відвідував батьківськи збори, разом з тим, у свідоцтві про народження позивача, батьком записаний ОСОБА_5 . Приблизно ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Бахмут Донецької області, ОСОБА_7 загинув. Відповідно до висновку генотипоскопічного дослідження від 14.11.2025 біологічне батьківство біологічного батька ОСОБА_3 відносно ОСОБА_2 не може бути виключено, ймовірність того, що отриманий результат не є наслідком випадкового збігу індивідуалізуючих ознак неродинних осіб становить 99,99998%. На підставі викладеного, позивач просить встановити батьківство ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 відносно ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внести зміни до актового запису № 258 від 10.06.1993 про народження ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного Відділом РАЦС Старокиївського району міста Києва, а саме: виключити відомості про батька ОСОБА_5 , внести відомості про батька ОСОБА_7 , змінити прізвище ОСОБА_2 на « ОСОБА_10 », змінити по батькові ОСОБА_2 з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_10 », дату та місце народження залишити без змін.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - адвоката Олійник О.М. подану позовну заяву підтримав, просив позов задовольнити з викладених підстав.
Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. На адресу суду надійшла заява в порядку п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України про визнання позову та просила проводити розгляд справи у її відсутність.
Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. На адресу суду надійшла заява в порядку п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України про визнання позову та просила проводити розгляд справи у її відсутність.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог що до предмета спору в судове засідання не забезпечила явку свого представника, про причини своєї неявки суд не повідомила.
Вислухавши вступне слово представника позивача, допитавши свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , дослідивши письмові матеріали справи та докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Процесуальні дії та рішення суду
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 29.12.2025 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 29.04.2026 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що ОСОБА_14 та ОСОБА_4 (після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_15 ») перебували у зареєстрованому шлюбі у період з 16.10.1992 по 21.05.1996 (а.с.19, 20).
У період шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_1 народився позивач по справі - ОСОБА_2 , батьками якого вказані - ОСОБА_14 та ОСОБА_16 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.
Відповідно до інформації з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_7 про що складено актовий запис № 225 від 15.05.2012 (а.с.96).
Відповідно до копії свідоцтва про народження, ІНФОРМАЦІЯ_8 народилася ОСОБА_3 , батьками якої вказані ОСОБА_7 та ОСОБА_4 (мати позивача).
Приблизно ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 , під час виконання бойового завдання по захисту Батьківщини внаслідок масованого обстрілу з боку рф (а.с.22, 23, 24).
Висновком експерта Київського НДЕКЦ МВС від 17.01.2024 № СЕ -19/111-23/17963 - БД встановлено, що ймовірно особа чоловічої генетичної статі є біологічним батьком ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_8 , матір`ю якої є ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с.99-100).
Згідно висновку генотипоскопічного дослідження від 14.11.2025, проведене Медико-генетичним центром МАМА РАРА, біологічне батьківство біологічного батька учасниці ОСОБА_3 відносно ОСОБА_2 в рамках проведеного дослідження не може бути виключено (а.с.34-41).
З метою юридичного закріплення реального біологічного походження позивача від ОСОБА_7 та усунення розбіжності між фактичними родинними відносинами і відомостями, що міститься в актовому запису про народження, позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на положення ст. 128 СК України.
Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права
Відповідно до ч..1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно положення п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини.
Тому при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України.
Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права або охоронюваного законом інтересу.
Від підстав позову потрібно відрізняти правові підстави позову (правове обґрунтування позову) - правову кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
При цьому незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові, оскільки суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно здійснити правову кваліфікацію спірних правовідносин. Такий підхід є сталим та знайшов відображення, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15 (провадження №12-15гс19) від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21), від 22.10.2022 у справі № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21), від 27.11.2024 у справі № 204/8017/17 (провадження № 14-29цс23), від 16.04.2025 у справі № 924/971/23 (провадження № 12-25гс24).
Принцип jura novit curia («суд знає закони»), зокрема, полягає у тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum dabo tibi ius).
Неправильна або неповна юридична кваліфікація сторонами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм.
Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.
Отже, враховуючи вище наведені роз`яснення, та приймаючи до уваги дату народження позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд приходить до висновку, що розглядаючи позовну заяву слід застосовувати відповідні норми КпШС України.
Відповідно до статті 53 ч.ч.2, 3 КпШС України в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.
Згідно роз`яснень, що містяться в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України», згідно статті 53 КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.
Представник позивача, підтримуючи позовну заяву вказував на те, що померлий ОСОБА_7 та відповідачка ОСОБА_4 багато років проживали однією сім`єю, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет та разом виховували дітей.
Проте, суд вказані доводи на підтвердження позовних вимог приймає критично, оскільки, а ні позовна заява, а ні письмові матеріали справи не містять доказів в розумінні ст.76-80 ЦПК України на підтвердження спільного проживання матері й померлого ОСОБА_7 , якого позивач вважає своїм батьком, ведення ними спільного господарства до народження останнього, спільного виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання ОСОБА_7 батьківства.
Суд звертає увагу на те, що представник позивача в судовому засіданні вказав, що факт батьківства ОСОБА_7 по відношенню до позивача учасникам справи відомий тривалий час, проте вказане суперечить обставинам, що викладені у позовній заяві на підтвердження заявлених вимог, відтак не обмежуються річним строком про який вказано у позові.
Крім того, відповідно до пояснень представника позивача в судовому засіданні, звернення позивача до суду зумовлено тим, що позивачу неприємно, що ОСОБА_5 , який вказаний у свідоцтві про народження батьком позивача помер внаслідок зловживання алкоголем, на відміну від ОСОБА_7 , який помер внаслідок виконання бойового завдання по захисту Батьківщини, 
Разом з тим, суд звертає на положення п. 3 ч. 12 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», яке передбачає можливість військовослужбовцю звільнитися з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах якщо якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час безпосередньої участі у антитерористичній операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
Також, суд наголошує на тому, що рішення Деснянського районного суду міста Києва від 24.07.2025 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу на момент розгляду позову ОСОБА_2 про встановлення батьківства не набрало законної сили.
Сторона позивача вказувала на те, що обставини, викладені у позовній заяві також підтверджуються показами свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 .
Так, покази свідка ОСОБА_12 - сусідка, суд до уваги не приймає, оскільки остання вказала, що знає сім`ю позивача лише з 2004 року, а інформацію про обставини справи знає зі слів самої відповідачки ОСОБА_4 .
Покази свідка ОСОБА_13 - сусідка, суд до уваги не приймає, оскільки свідок знайома з позивачем лише з 2003 року, а свідчень, які б охоплювались періодом народження позивача надати не може.
Покази свідка ОСОБА_11 - сестра померлого ОСОБА_7 суд до уваги не приймає, оскільки останні не можуть бути об`єктивними в силу родинних відносин із померлим.
Крім того, стороною позивача, на підтвердження заявлених позовних вимог, надано висновок генотипоскопічного дослідження від 14.11.2025, проведений Медико - генетичним центром МАМА РАРА.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 29.04.2019 у справі «Міфсуд проти Мальти», заява № 62257/15, зазначено, що ДНК-тест - це науковий метод для точного визначення батьківства дитини, а його доказове значення значно переважає будь-які інші докази, представлені сторонами для підтвердження або спростування біологічного батьківства.
Проте, приймаючи до уваги правовий висновок ВП ВС від 18.12.2019, викладений у постанові № 522/1029/18 та зміст генотипоскопічного дослідження від 14.11.2025, суд приходить до висновку, що долучене позивачем генотипоскопічне дослідження від 14.11.2025 не є належним та достовірним доказом по вказаній справі. 
Так, долучений висновок не містить відомості про обізнаність експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а також відсутнє посилання, що такий висновок підготовлений для подання до суду.
При цьому, відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмету спору, з власної ініціативи. Суд звертає увагу на те, що клопотання про призначення судом відповідного експертного дослідження сторонами заявлено не було.
Надану представником позивача відповідь Спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 152 з поглибленим вивченням англійської мови Деснянського району м. Києві від 24.04.2026, яка підготовлена на адвокатський запит - суд приймає критично, оскільки носить суперечливий характер.
Так, згідно наказу МОН України № 423 від 10.05.2011 термін зберігання документації становить 10 років, при цьому період навчання позивача в школі охоплюється 2000-2011 роками, а документацію знищено у 2020 році. Відтак наведена хронологія унеможливлює суд прийняти відповідь від 24.04.2026 на адвокатський запит як належний та достовірний доказ.
Згідно вимог чинного законодавства для правильного вирішення спору про батьківство щодо дитини, яка народилася до 01.01.2004, необхідно застосувати відповідні норми статті 53 КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджую визнання ймовірним батьком дитини свого батьківства, спільне проживання й ведення спільного господарства батьками до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.
Однак, позивач, всупереч ч. 1 ст. 81 ЦПК України вказані обставини не довів належними та допустимими доказами, відтак суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню через його недоведеність.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Враховуючи вище наведені висновки суду, заяви відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про визнання позову не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення суду, через їх суперечливість закону. 
Отже, враховуючи те, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження спільного проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини та ОСОБА_7 до народження позивача, або спільного виховання чи утримання ОСОБА_7 позивача, або докази, що з достовірності підтверджують визнання та встановлення ОСОБА_7 батьківства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат
Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України та висновок суду про відмову у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 10, 76-81, 84, 141-142, 263-265 ЦПК України суд -
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Деснянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) про встановлення батьківства та внесення змін до актового запису про народження - відмовити.
Рішення може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення/складання повного тексту шляхом подання безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційної скарги.
Повний текст рішення складено - 28.05.2026.
Суддя:   В.О. Сенюта